Справа № 944/758/25                                Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б 
Провадження № 22-ц/811/2080/25                 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
секретаря: Заяць Я.І. 
без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2025 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 . 
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2019 року шлюб між ними було розірвано. Судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2019 року з нього присуджено стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання їхньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 12 грудня 2019 року. 
Після видачі судового наказу у нього змінився сімейний стан, він одружився та ІНФОРМАЦІЯ_2 в нього народилась ще одна донька – ОСОБА_5 . Також разом з ним проживає його теперішня дружина, яка ніде не працює та перебуває на його утриманні. 
Він є ветераном війни – учасником бойових дій та кадровим офіцером ЗСУ, отримує грошове забезпечення у великих розмірах, з якого на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , які на його думку, є занадто великими на її утримання. 
Вважав, що розмір аліментів в рази перевищує реальні потреби дитини. Стверджував, що сума стягнення є неспівмірною з потребами дитини. На його думку стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) буде доцільним та не буде суперечити чинному законодавству та інтересам дитини. Зазначав, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.
Просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме визначити їх в розмірі 1/8 від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 травня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 травня 2025 року оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що у ОСОБА_1 народилася дитина в іншому шлюбі, відтак змінився його сімейний стан, внаслідок чого погіршилося його матеріальне становище, що не враховано судом.
Стверджуючи, що з отриманих від ОСОБА_1 аліментів накопичила дитині 4000 євро, відповідачка не надала жодних доказів, що ці кошти зараховані саме на рахунок дитини.
Крім того, відповідачка не надала доказів своєї участі в матеріальному утриманні дитини.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
04 серпня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Не погоджується з доводами апеляційної скарги. Зазначає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього дитини в іншому шлюбі, сама по собі не є безумовною та достатньою підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду на утримання дитини від попереднього шлюбу, а інших належних та допустимих доказів погіршення фінансового стану позивача, які б унеможливлювали б його спроможність сплачувати аліменти на утримання доньки у встановленому судом розмірі позивачем не надано. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
20 жовтня 2025 року від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі скаржника та його представника.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 31 жовтня 2025 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що сторони у справі перебували зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2019 року.
За час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на даний час є неповнолітньою та проживає з відповідачкою.
Відповідно до судового наказу, винесеного Яворівським районним судом Львівської області 13 грудня 2019 року, вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 12 грудня 2019 року.
Аліменти на підставі судового рішення стягуються з відповідача в примусовому порядку, що не заперечується сторонами.
Суд також встановив, що ОСОБА_1 вдруге зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , у якому в нього ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18 травня 2020 року.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 12 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником бойових дій.
Згідно з посвідченням офіцера серії НОМЕР_3 від 22 лютого 2021 року, ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України та відповідно до довідки про доходи від 26 жовтня 2024 року, загальна сума доходу за червень – вересень 2024 року становила 312 534 гривні 77 копійок.
Відповідно до довідки про сплачені аліменти №30102 від 16 жовтня 2024 року, сума надходження коштів на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 з грудня 2019 року по вересень 2024 року, становить 502043 гривні 21 копійка.
Згідно з Висновком за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 20 грудня 2024 року, складеного представником Служби у справах дітей Яворівської міської ради Дидою І.С., під час інспекційного відвідування встановлено, що одержувач аліментів забезпечує базові індивідуальні потреби дитини, що підтверджується квитанціями; одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів; зі слів ОСОБА_3 з цих аліментів, що вона отримала, накопичила дитині 4000 євро.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довів та не підтвердив погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.
Більше того, суд взяв до уваги той факт, що з довідки про доходи наданої позивачем вбачається, що його дохід за 2024 рік є стабільним, такий не зменшувався до рівня, що об`єктивно перешкоджало б йому сплачувати аліменти на утримання доньки у встановленому судом розмірі. Серед іншого, позивач не надав відомостей та доказів щодо витрат на утримання дитини він другого шлюбу, зокрема, яку частку його доходу становлять такі витрати, в тому числі для порівняння таких витрат із сумами аліментів, які він сплачує чи які йому нараховуються на утримання доньки від попереднього шлюбу.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.
Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.
У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами статті 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Таким чином, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Звертаючись з позовом до суду, позивач як ну підставу позовних вимог посилався на те, що після видачі судового наказу у нього змінився сімейний стан, він одружився та ІНФОРМАЦІЯ_2 в нього народилась ще одна донька – ОСОБА_5 .
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про відсутність достатніх підстав для задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання доньки, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23, «зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів».
Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Доводи апеляційної скарги про те, що на даний час змінився сімейний та матеріальний стан позивача, який фактично створив нову сім`ю, на його утриманні перебуває дружина та дитина від теперішнього шлюбу, а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки створення нової сім`ї не може бути достатньою та безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини.
Твердження апеляційної скарги з приводу він є ветераном війни – учасником бойових дій та кадровим офіцером ЗСУ, отримує грошове забезпечення у великих розмірах, з якого на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , які на його думку, є занадто великими на її утримання, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки це не є підставою для звільнення скаржника від обов`язку утримувати до досягнення повноліття доньку, батьком якої він є.
Як вбачається з довідки про доходи наданої позивачем, його дохід за 2024 рік є стабільним, такий не зменшувався до рівня, що об`єктивно перешкоджало б йому сплачувати аліменти на утримання доньки у встановленому судом розмірі.
Натомість, як сам же наголошував ОСОБА_1 в позовній заяві та апеляційній скарзі, він є ветераном війни – учасником бойових дій та кадровим офіцером ЗСУ, отримує грошове забезпечення у великих розмірах, що всупереч позовним вимогам, може свідчити про зміну майнового стану позивача в кращу сторону.
Колегія суддів вважає, що в цьому випадку саме позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, повинен довести обставини, які мають істотне значення, та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі.
Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про відсутність достатніх підстав для задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану, який будучи працездатною особою має можливість сплачувати аліменти. 
Визначений судом розмір аліментів забезпечить право дитини на нормальний життєвий рівень, достатній для її фізичного, морального, культурного і соціального розвитку.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2  – залишити без задоволення.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 травня 2025 року – - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 31 жовтня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Приколота Т.І.