ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року		Справа № 380/18826/24 пров. № А/857/9677/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року (суддя Грень Н.М., м.Львів) -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі – Адміністрація, ДПСУ відповідно) в якому просив:
визнати дії Адміністрації, які полягають у обрахунку одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням у березні 2024 року ІII групи інвалідності ОСОБА_1 із врахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2023 року протиправними;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2024 року у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII), «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або частково втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі – Порядок №975), з урахуванням виплаченої суми.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі вказує, що оскільки у позивача первинний огляд МСЕК був 07.07.2023 при якому було встановлено 30 % втрати професійної працездатності з 27.07.2023, з цієї ж причини, що і при повторному огляді 05.03.2024, при якому встановлено ІІІ групу інвалідності, а саме у зв`язку із захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини, Адміністрація при визначенні розміру одноразової грошової допомоги позивачу вірно застосувала прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом на 01.01.2023.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем порушено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності вперше у 2024 році у законодавчо визначеному розміру із розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що згідно з витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.06.2024 №251-ОС ОСОБА_1 із 06.06.2024 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 06.06.2024 у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до первинного огляду медико-соціальною експертною комісією від 27.07.2023 ОСОБА_1 встановлено 30 % втрати професійної працездатності з 07.07.2023. 
Відповідно до рішення комісії Адміністрації з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24.08.2023 № 536, позивачу призначена та виплачена грошова допомога у сумі 56364 грн.
Згідно Довідки госпітальної військово-лікарської комісії ЛВМКЦ ДПСУ від 29.02.2024 № 224, позивачу був встановлений «Діагноз та постанова госпітальної ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), а саме Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби, а також як захворювання, так і травми із захистом Батьківщини та виконанням обов`язків військової служби.».
Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААГ № 708851, позивачу встановлена IІI група інвалідності з 05.03.2024 у зв`язку із травмою, яка пов`язана з захистом Батьківщини.
У зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, Рішенням комісії ДПСУ № 288, затвердженого Головою ДПСУ 08.04.2024, позивачу призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року з урахуванням раніше виплаченої суми - у сумі 614636 гривень, які 13 квітня 2024 року перераховано на картковий рахунок позивача в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
На адвокатські запити від Адміністрації надійшов супровідний лист від 18.08.2024 № 09/53595-24-Вих із копією документів щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги із яких слідує, що одноразова грошова допомога позивачу виплачена із розрахунку прожиткового мінімуму встановленого законодавством на 01.01.2023 (2684 грн), а не станом на 01.01.2024, тобто станом на рік, у якому вперше встановлено позивачу інвалідність, як то передбачено пунктом 6 Порядку №975.
Із наданих відповідачем копій документів слідує, що оскільки первинний огляд МСЕК був 07.07.2023, при якому було встановлено 30 % втрати професійної працездатності з 27.07.2023, з тієї ж причини, що і при повторному огляді 05.03.2024, при якому встановлено ІII (другу) групу інвалідності, тому комісією ДПСУ було вирішено застосувати прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023. 
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі- Закон №2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону №2011-XII встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
За змістом пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Частиною другою статті 16-2 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Пунктом 6 статті 16-3 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Пунктом 9 статті 16-3 Закону №2011-XII передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250 -кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.
Згідно абзацу 3 пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Пунктом 17 Порядку № 975 встановлено, що особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
З матеріалів справи встановлено, що позивачу вперше встановлено інвалідність з 05.03.2024 згідно довідки МСЕК серії 12 ААГ № 708851. Інших документів, які б підтверджували зміну інвалідності Адміністрація на адвокатські запити не надала.
Відтак, при обрахунку грошової допомоги, відповідач мав застосовувати величину - прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, тобто на 01.01.2024, тобто у розмірі 3028 грн.
Розрахунки відповідача із яких слідує, що при первинному огляді у 2023 році позивачу встановлено 30 % втрати професійної працездатності з 27.07.2023, тому і грошова допомога розраховується із величини прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023, є помилковими, позаяк, як зазначено вище, 27.07.2023 інвалідність позивачу не встановлювалась. До того ж, наведені вище норми права є чіткими, зрозумілими та не допускають неоднозначного трактування. 
За наведених обставин, відповідачем порушено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності вперше у 2024 році у законодавчо визначеному розміру із розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024.
При цьому, приписами пункту 17 Порядку №975, встановлено, що особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Тобто, достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2024 року у відповідності до Закону №2011-XII та Порядку №975, з урахуванням виплаченої суми.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич