СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року                                   м. Харків                                     Справа №905/395/25  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя  Хачатрян В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Маріупольського електромеханічного фахового коледжу (вх.№1615Д від 16.07.2025) на рішення Господарського суду Донецької області від 27.06.2025 у справі №905/395/25 (м. Харків, суддя Чернова О.В., повне рішення складено 27.06.2025) 
за позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м. Маріуполь Донецької області, 
до Маріупольського електромеханічного фахового коледжу, м. Маріуполь Донецької області
про стягнення заборгованості у розмірі 495 112,56 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь Донецької області звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Маріупольського електромеханічного фахового коледжу, м.Маріуполь Донецької області про стягнення заборгованості у розмірі 495112,56грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про надання послуги з постачання теплової енергії №712 від 11.01.2022, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 495112,56 грн. 
Рішенням Господарського суду Донецької області від 27.06.2025 у справі №905/395/25 позовні вимоги Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь Донецької області до Маріупольського електромеханічного фахового коледжу, м.Маріуполь Донецької області про стягнення заборгованості у розмірі 495112,56 грн задоволено. Стягнуто з Маріупольського електромеханічного фахового коледжу, м.Маріуполь Донецької області на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь Донецької області заборгованість у розмірі 495112,56 грн та судовий збір у розмірі 5941,36 грн.
Маріупольський електромеханічний фаховий коледж з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 27 червня 2025 року у справі №905/395/25 повністю і прийняти нове рішення, яким не задовольняти позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа», застосувати позовну давність та ненадання належних доказів. Стягнути з ККП «Маріупольтепломережа» суму сплаченого судового збору.
В обґрунтування апеляційної скарги Маріупольський електромеханічний фаховий коледж вказує про наступне:
- у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав про порушення строків подачі позовів. Господарський суд не взяв до уваги сформовану правову позицію Верховного Суду, згідно з якою введення на території України воєнного стану не зупиняє перебіг строків на звернення до суду з позовами;
- у рішенні господарського суду від 27.06.2025 року жодним чином не згадано Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Єдиний документ, який може підтвердити заборгованість коледжу перед ККП «Маріупольтепломережа» – це акт виконання робіт (послуг) за певний проміжок часу, підписаний обома сторонами;
- ККП «Маріупольтепломережа» представлений акт надання послуги за січень 2022 року, не оформлений у визначені законом строки належним чином (не підписаний представниками коледжу).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.07.2025 апеляційну скаргу Маріупольського електромеханічного фахового коледжу (вх.№1615Д від 16.07.2025) на рішення Господарського суду Донецької області від 27.06.2025 у справі №905/395/25 залишено без руху.
В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№9169 від 28.07.2025) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 21.07.2025 та додаткові пояснення (вх.№9168 від 28.07.2025). Зокрема, апелянтом надано докази направлення копії апеляційної скарги з додатками позивачу.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Маріупольського електромеханічного фахового коледжу (вх.№1615Д від 16.07.2025) на рішення Господарського суду Донецької області від 27.06.2025 у справі №905/395/25. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/395/25.   
08.08.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №905/395/25 (вх.№9588). 
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав.
Відповідно до ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд зазначає, що враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи. 
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Ухвала про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження доставлена учасникам справи в електронні кабінети системи «Електронний Суд».
Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заперечень проти розгляду апеляційної скарги в даному порядку від сторін не надійшло.
Відповідно до ч.1 ст.270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2022 між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (позивач, виконавець) та Маріупольським електромеханічним технікумом (відповідач, замовник) укладено договір №712 з власником (користувачем) будівлі про надання послуг з постачання теплової енергії (договір), відповідно до умов п. 1 якого останній укладається відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII (зі змінами) на закупівлю послуги з постачання теплової енергії (код ДК 021:2015-09320000-8 Пара, гаряча вода та пов`язана продукція), (Послуги з постачання теплової енергії) для потреб опалення (далі-послуга) на період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року у кількості: Без ЦТП без ІТП 313,78Гкал/рік. Замовник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Відповідно до п. 4 договору послуга надається за допомогою систем за межами будинку.
За умовами п. 5 договору будівля обладнана вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії.
Згідно з п. 6 договору виконавець забезпечує постачання теплоносія безперервно з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 1 і 2 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем будівлі. Місце надання послуги з постачання теплової енергії: м Маріуполь, вул. Зелінського, 11. Надання послуги з постачання теплової енергії здійснюється виконавцем згідно із заявленими замовником обсягами (п. 7 договору).
Відповідно до п. 10 договору обсяг спожитої у будівлі послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будівлі за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. №315 (далі - Методика розподілу). Якщо будівлю оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будівлі визначається як сума показань таких вузлів обліку. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).
Пунктом 16 договору передбачено, що зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії здійснюється щомісяця з 28 до 30 число виконавцем у присутності замовника або його представника, крім випадків, коли зняття таких показань здійснюється виконавцем за допомогою систем дистанційного зняття показань або замовником самостійно.
Згідно з п. 17 договору у разі відсутності інформації про показання вузла (вузлів) комерційного обліку та/або недопущення замовником виконавця до вузла (вузлів) комерційного обліку для зняття показань засобів вимірювальної техніки для визначення обсягу теплової енергії, спожитої в будівлі, визначається середній обсяг споживання теплової енергії в будівлі протягом попереднього опалювального періоду, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів. Після відновлення надання показань вузлів комерційного обліку виконавець зобов`язаний провести перерахунок із замовником.
Пунктом 19 договору визначено, що плата виконавцю за послугу за цим договором визначається відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу і розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання.
Відповідно до п. 20 договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Станом на дату укладення цього договору тариф на послугу становить: Без ЦТП без ІТП 3933,32грн за 1 Гкал з ПДВ. Сума цього договору становить 1234197,15грн., у тому числі ПДВ 205699,52грн. та складається: за рахунок коштів обласного бюджету - 1183968,65грн; за рахунок коштів спеціального фонду - 19981,27грн, за рахунок коштів орендарів 30247,23грн.
Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Виконавець формує та надає рахунок та акт наданих послуг на оплату послуги не пізніше 05 числа місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок та акт наданих послуг надається на паперовому носії (п.п. 21, 22 договору).
Згідно з п. 23 договору замовник здійснює оплату за цим договором після пред`явлення виконавцем рахунку та акту наданих послуг (далі - рахунок та акт) не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.
Цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2022 року. Відповідно до ч. 3 ст.631 ЦК України умови договору поширюють свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01 січня 2022 року (п. 38 договору).
До договору сторонами підписано додаток №1, у якому викладено інформацію про об`єкти замовника: 1. Об`єкт – учбовий корпус (адреса: вул. Зелінського, 11; опалювальна площа: 9869,40кв.м; максимальне теплове навантаження: 05,525Гкал/год; джерело теплопостачання: без ЦТП без ІТП); 2. Об`єкт – їдальня (адреса: вул. Зелінського, 11; опалювальна площа: 1070,00кв.м; максимальне теплове навантаження: 0,102Гкал/год; джерело теплопостачання: без ЦТП без ІТП).
Договір з додатком №1 до нього підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень.
Позивач склав акт №01-2489/01 надання послуг (дублікат) за січень 2022 року на загальну вартість послуги 581199,16грн з ПДВ (обсяг 147,763Гкал) та акт №07-2489/01 надання послуг за лютий 2022 року на загальну вартість послуги 403419,00грн з ПДВ (обсяг 102.565Гкал).
Також позивачем виписані рахунки-фактури №01-2489/01 за січень 2022 року та №07-2489/01 за лютий 2022 року.
Позивач вказує, що відповідно до п. 17 договору, для розрахунку об`єму спожитої відповідачем теплової енергії за лютий 2022 року використано показники споживання тепла за період з листопада 2021 року по січень 2022 року.
Згідно з реєстром операцій АТ «ПУМБ» відповідач сплатив послуги з теплопостачання на загальну суму 482866,16грн відповідно до платіжних документів №41, №32 від 21.02.2022, призначення платежів «…частк.за теплопостачання за 01.2022р.; акт №01-2489/02 від 07.02.22р., дог. №712 від 11.01.2022р…».
Також, позивач вказує, що у відповідача станом на 01.01.2022 була наявна переплата у розмірі 6639,44грн, яка зарахована в погашення боргу за січень 2022 року.
За розрахунком позивача у відповідача обліковується заборгованість у загальному розмірі 495112,56 грн, з яких за січень 2022 року – 91693,56 грн, за лютий 2022 року – 403419,00 грн.
Рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області №17 від 13.07.2022 вирішено вважати датою призупинення подачі теплової енергії в місті Маріуполі 28 лютого 2022 року (п. 1 рішення); вважати датою закінчення опалювального періоду 2021/2022 років в місті Маріуполі 15 липня 2022 року (п.2 рішення).
28.09.2022 позивач листом №308 звернувся до відповідача, шляхом направлення листа на електронну пошту відповідача, з проханням здійснити відповідачем оплату послуг з постачання теплової енергії та абонентської плати за місяці постачання теплової енергії в 2022 році на реквізити підприємства, визначені в рахунках-фактурах, протягом 5 днів з дня їх отримання.
До матеріалів справи долучено лист відповідача №22 від 20.03.2025, у якому на лист позивача від 04.03.2025 вих.№22, останнього повідомлено, що Управлінням Державної казначейської служби у м. Маріуполі Донецької області було відмовлено закладу відповідача у сплаті боргу за лютий 2022 року за надання послуг з постачання теплової енергії на підставі відсутності договорів на надання зазначених послуг; також сплата боргів минулих років суперечить чинному бюджетному законодавству.
Позивач, посилаючись на порушення відповідачем умов договору про надання послуги з постачання теплової енергії в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг у січні-лютому 2022 року, звернувся до суду з відповідним позовом.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції встановив, що відповідач підтвердив отримання актів, зокрема, у відзиві на позовну заяву вказав, що рахунки та акти на паперовому носії отримав 04.03.2025; у запереченнях на відповідь на відзив вказав, що отримав акт за січень 2022 року (без позначки «дублікат») з листом від 28.09.2022; факт споживання теплової енергії у січні-лютому 2022 року відповідач не заперечує, однак, посилається на неможливість перевірити обсяги спожитої електричної енергії. З огляду на те, що станом на теперішній час місто Маріуполь Донецької області тимчасово окуповане, доступ до вузлів комерційного обліку відсутній з об`єктивних причин, суд першої інстанції вважає, що у позивача наявні достатні підстави для розрахунки обсягів споживання теплової енергії у лютому 2022 року на підставі п. 17 договору. Керуючись принципом змагальності сторін, місцевий господарський суд дійшов висновків про доведеність позивачем постачання теплової енергії відповідачу у визначених в актах за січень-лютий 2022 року обсягах. Оскільки докази сплати заборгованості у загальному розмірі 495112,56грн, з яких за січень 2022 року – 91693,56грн, за лютий 2022 року – 403419,00грн, відповідачем не надані, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених позовних вимог. При цьому, суд вказав, що перебіг строку позовної давності зупинено до скасування воєнного стану, отже, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами в межах строку позовної давності, тому заява відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню.
Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з Договору про надання послуги з постачання теплової енергії №712 від 11.01.2022, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.
Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються Законом України «Про теплопостачання» та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 1 Закон України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. 
Відповідно до п.5 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
За приписами ст.12 Закону «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно з ч. 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії
Ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
Пунктами 32, 34, 35, 36 Правил передбачено, що плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором. Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем складено акт №01-2489/01 надання послуг (дублікат) за січень 2022 року на загальну вартість послуги 581199,16 грн з ПДВ (обсяг 147,763 Гкал) та акт №07-2489/01 надання послуг за лютий 2022 року на загальну вартість послуги 403419,00 грн з ПДВ (обсяг 102.565 Гкал).
Як правильно встановив суд першої інстанції, відповідач підтвердив отримання актів, зокрема, у відзиві на позовну заяву вказав, що рахунки та акти на паперовому носії отримав 04.03.2025; у запереченнях на відповідь на відзив вказав, що отримав акт за січень 2022 року (без позначки «дублікат») з листом від 28.09.2022.
За змістом поданих до суду процесуальних документів відповідач не заперечує факт споживання теплової енергії у січні-лютому 2022 року, однак, посилається на неможливість перевірити обсяги спожитої електричної енергії.
З матеріалів справи вбачається, що об`єкти відповідача, до яких здійснювалось постачання теплової енергії за спірним договором, обладнані вузлами комерційного обліку. Позивачем здійснювалось постачання теплової енергії відповідачу січні-лютому 2022 року, однак, через початок військової агресії показання засобів вимірювальної техніки вузлів комерційного обліку за спірним договором встановити неможливо. 
Водночас, позивач зазначає, що розрахунок об`єму спожитої відповідачем теплової енергії за лютий 2022 року зроблено відповідно до п.17 Договору. 
Згідно з п. 17 Договору у разі відсутності інформації про показання вузла (вузлів) комерційного обліку та/або недопущення замовником виконавця до вузла (вузлів) комерційного обліку для зняття показань засобів вимірювальної техніки для визначення обсягу теплової енергії, спожитої в будівлі, визначається середній обсяг споживання теплової енергії в будівлі протягом попереднього опалювального періоду, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів.
Оскільки через тимчасову окупацію міста Маріуполя, ККП «Маріупольтепломережа» втратило доступ до адміністративної будівлі підприємства та до даних про об`єми спожитої електроенергії споживачами за опалювальний сезон 2020/2021, відповідно до п.17 для розрахунку об`єму спожитої відповідачем теплової енергії за лютий 2022 року використані показники споживання тепла за період з листопада 2021 року по січень 2022 року та сформовано Акт №07-2489/01 надання послуг за лютий 2022 року на суму 403  419,00 грн та рахунок-фактуру №07-2489/01 на суму 403  419,00 грн.
Суд перевірив розрахунок заборгованості наданий позивачем та дійшов висновку, що останній здійснено з урахуванням чинного законодавства, встановлених періодів опалювального сезону та тарифів на теплову енергію. 
Відповідач обґрунтованих заперечень щодо розрахунку обсягів теплової енергії не надав, контррозрахунок не здійснив, не спростував, що здійснений розрахунок є арифметично та методологічно правильним, дані про інші обсяги спожитої теплової енергії відповідачем до суду не надано.
У апеляційній скарзі відповідач заперечує проти підтвердження заборгованості за актом наданих послуг за січень 2022 року з огляду на те, що доданий до матеріалів справи дублікат акту не підписаний представниками коледжу. 
Позивач зазначає, що внаслідок втрати доступу до адміністративної будівлі Підприємства внаслідок тимчасової окупації відсутня можливість надати до суду підписаний сторонами акт надання послуг за січень 2022 року.
Разом з цим, матеріалами справи підтверджується часткова сплата боргу за зобов`язанням січня 2022 року, що враховано позивачем при розрахунку суми заборгованості. Так, відповідачем 21.02.2022 здійснено дві оплати на загальну суму 482  866,16 грн з вказівкою у призначенні платежу на акт №01-2489/02 вiд 07.02.22р., дог. №712 вiд 11.01.2022р. Вказане свідчить про отримання позивачем акту за січень 2022 року. При цьому, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанцій, враховуючи, що позивач втратив оригінали документів, останній не позбавлений можливості надати дублікат акту, який видається замість втраченого оригіналу, тотожний за змістом та має силу первісного документа. Одночасно, відповідач належними доказами не спростував, що такий акт не відповідає оригіналу, обґрунтованих заперечень щодо обсягів спожитої теплової енергії у січні 2022 року чи спростувань щодо оплати акту за січень 2022 року не надав.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем постачання теплової енергії відповідачу у визначених в актах за січень-лютий 2022 року обсягах.  
Приписами частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач зобов`язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно з п. 23 договору замовник здійснює оплату за цим договором після пред`явлення виконавцем рахунку та акту наданих послуг (далі-рахунок та акт) не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.
Як встановлено вище, наявні в матеріалах справи докази свідчать про отримання відповідачем у лютому 2022 року акта наданих послуг за січень 2022 року. Також судом встановлено, що акт за лютий 2022 року своєчасно не направлений позивачем відповідачу, однак, відповідач підтвердив, що отримав документи на паперовому носії 04.03.2025.
Таким чином, строк оплати за спожиту в січні-лютому 2022 року теплову енергію є таким, що настав.
З урахуванням часткової сплати заборгованості за січень 2022 року на загальну суму 482866,16 грн, та наявної переплати у розмірі 6639,44 грн, яка зарахована позивачем в оплату за січень 2022 року, загальний розмір заборгованості за спожиту теплову енергію за січень-лютий 2022 року становить 495112,56 грн (з яких за січень 2022 року – 91693,56 грн, за лютий 2022 року – 403419,00 грн).
Доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за спожиту теплову енергію за спірний період відповідачем не надано.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 495 112,56 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню, про що правильно зазначив суд першої інстанції.
Також апелянт зазначає про пропуск позивачем строків позовної давності. З цього питання колегія суддів вказує про наступне.
Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Суд звертає увагу скаржника на положення п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідно до якого під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину. Ця норма була включена до ЦК Законом №540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020.
Крім того, згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції Закону України від 15.03.2022 №2120-ІХ, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки, визначені ст.ст. 257 - 259 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Отже, висновок суду першої інстанції про звернення позивача до суду в межах строку позовної даності та відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності є законним та обґрунтованим.
Стосовно посилання апелянта на судову практику необхідності дотримання строків на звернення до суду під час воєнного стану (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №990/115/22, постанови Верховного Суду від 25.10.2022 у справі №620/7233/21, від 24.10.2022 у справі №160/175/22 та від 22.09.2022 по справі №140/13772/21), колегія суддів вказує про наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічні за змістом положення містяться у ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
У рішенні у справі «Тудор проти Румунії» Європейський суд з прав людини вказав, що роль найвищої судової інстанції кожної держави полягає в тому, щоб вирішувати суперечності у судовій практиці. Європейський суд з прав людини дає чітку відповідь: забезпечення єдності судової практики — завдання найвищої судової установи кожної держави. І не тільки Європейський суд з прав людини, а й інші органи Ради Європи відводять саме найвищій судовій установі в державі таку важливу роль.
Однак тлумачення правової норми судом у процесі вирішення спору з метою застосування закону до конкретних правовідносин, які виникли між сторонами, — одночасно і процесуальне право, і обов`язок суду. Жоден суд не може ухвалити рішення, не витлумачивши норму закону, яку він застосовує.
Разом із тим суддівський розсуд - необхідна складова незалежності суду. Знаходячись поза межами прецедентної судової системи, суд проявляє свій розсуд у тому, що вирішує спір, ґрунтуючись виключно на статутному праві, самостійно даючи йому тлумачення, виходячи зі змісту, значення конкретного закону, галузі права і законодавства в цілому у рамках індивідуальних особливостей обставин конкретної справи, що розглядається.
Таким чином, при врахуванні правових висновків Верховного Суду мають враховуватися індивідуальні особливості обставин даної справи та конкретних доказів з урахуванням принципу правової визначеності та верховенства права. 
Із аналізу постанов Верховного Суду, на які посилається скаржник вбачається, що висновки про те, що введення на території України воєнного стану не зупиняє перебіг строків на звернення до суду з позовами, а сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення строку, зроблено з урахуванням інших фактичних обставин справи. Обставини наведених скаржником справ стосуються випадків пропуску визначених процесуальних строків на апеляційне/касаційне оскарження, визначених КАС України строків звернення до суду з позовом у певних категоріях спорів.
Натомість у даному випадку апелянт наполягає на застосуванні до спірних правовідносин інституту позовної даності, що підпадає під регулювання зазначених пунктів Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, та є відмінним від вищенаведених ситуацій.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Отже, колегія суддів зазначає, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник є нерелевантними для цієї справи та не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 495 112,56 грн обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Ураховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного провадження відповідачем не наведено обставин, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Положеннями ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. 
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу Маріупольського електромеханічного фахового коледжу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Донецької області від 27.06.2025 у справі №905/395/25 – без змін. 
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до ч.1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 05.11.2025 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.07.2025 № 4524-IX).
Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
З огляду на поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого статтею 273 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 233, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольського електромеханічного фахового коледжу залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 27.06.2025 у справі №905/395/25 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 20.10.2025.

Головуючий суддя                                                                    Р.А. Гетьман

Суддя                                                                                           О.І. Склярук  

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян