РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/6400/25
Провадження № 22-ц/4815/1125/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Боймиструка С. В. 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Нікольченка Бориса Борисовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 травня 2025 року у складі судді Гордійчук І. О., постановлене в м. Рівне, повний текст рішення складено 16 травня 2025 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.12.2015 у справі №569/14784/15-ц, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_3 залишено проживати з матір`ю. На підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області суду від 20.05.2016 у справі №569/14998/15-ц, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу). За період часу з моменту ухвалення рішення у 2016 році, неповнолітня дитина виросла, змінилися потреби в розвитку, харчуванні, побуті. Також підвищився рівень цін, що в загальному дає підстави для збільшення розміру аліментів, що забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації та сприятиме кращому захисту інтересів дитини. Просила суд про збільшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20.05.2016 у справі №569/14998/15-ц та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 травня 2025 року вказаний позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20.05.2016 року у справі №569/14998/15-ц та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 192 СК України, яка передбачає можливість зміни судом розміру аліментів, визначеного за рішенням суду або домовленістю між батьками, за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1  – адвокат Нікольченко Борис Борисович оскаржив його в апеляційному порядку. У поданій апеляційні скарзі вказує на невідповідність оскаржуваного рішення положенням ст. 192 СК України, зокрема щодо можливості зміни судом розміру аліментів, визначеного за рішенням суду або домовленістю між батьками, за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану. Додає, що судом також не враховано і тієї обставини, що з віком дитини її потреби об`єктивно зростають, що тягне за собою збільшення витрат на її утримання, виховання, медичний догляд, гармонійний розвиток тощо, і ця обставина не потребує доказування. Заперечує покликання відповідача на наявність кредитних зобов`язань як на підставу зменшення розміру аліментів, оскільки кредити видаються банківськими установами тим особам, які підтвердили свою фінансову спроможність виконувати свої боргові зобов`язання. Зазначає, що суд безпідставно взяв до уваги доводи відповідача на наявність хронічних захворювань, адже вони не підтверджені належними доказами несення ним витрат на лікування. З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_2 – адвокат Сулковський Богдан Павлович вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20.05.2016 у справі №569/14998/15-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу).
Виконавчий лист, виданий на підставі вищезазначеного рішення суду перебуває на виконанні у відділі ДВС Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, виконавче провадження ВК №51421367.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказувала, що на її утриманні знаходиться спільна з відповідачем дитина, потреби в забезпеченні якої з віком зростають, і з метою дотримання та найефективнішої реалізації її прав, просила суд збільшити розмір аліментів із 1/6 частки до 1/5 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття. 

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Сімейний кодекс України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.
Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Як встановлено судом, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їхнього сина становить 1/6 частки прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»  передбачено, що для дітей віком до 6 років з 1 січня року прожитковий мінімум становить 2563 грн. Для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум становить 3196 грн..

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Чинним законодавством України, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема, й аліментні зобов`язання, визначено мінімальний гарантований та мінімальний рекомендований розмір аліментів, однак не встановлює верхньої максимальної межі для суми аліментів, що стягуються на користь дитини з її батька чи матері.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи та доводів апелянта, платник аліментів офіційно працевлаштований та має постійний дохід, що, в свою чергу, дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання спільної з позивачкою дитини, яка проживає окремо від нього.

Згідно довідок про доходи відповідача, виданих КНП «Центральна міська лікарня» РМР від 04.04.2025 №103 та 104 із зазначенням розміру доходу відповідача та розміру відрахувань на сплату аліментів, заробітна плата відповідача за січень-березень 2025 року становила 19893,85 грн, сплачені аліменти – 4 223,17 грн..

На підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області по справі №569/1350/23, видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Суд враховує, що на даний час змінився сімейний стан відповідача, оскільки на момент винесення рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20.05.2016 року у справі №569/14998/15-ц з відповідача стягувалися аліменти на трьох неповнолітніх дітей в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача.
Станом на момент ухвалення оскаржуваного рішенні аліменти з відповідача стягуються лише на двох дітей.

Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції при частковому задоволенні позову поклав у основу рішення в тому числі й обставини наявності у відповідача кредитних зобов`язань, апеляційним судом відхиляються, оскільки в самому тексті оскаржуваного рішення суду першої інстанції містяться доводи про те, що такі посилання не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки долучені копії першої сторінки кредитних договорів від 2023 року, не містять інформації про їх отримання, погашення, або ж розмір наявної заборгованості.

Згідно із статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Як вбачається із висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Адже, позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. 
Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Аналогічні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20.
Більш того, судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. 
Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності з нормами закону, що їх регулюють, беручи до уваги, що за судовими рішеннями з відповідача стягнуто аліменти на утримання двох дітей, ту обставину, що він працездатний, офіційно працевлаштований, має дохід, а також беручи до уваги, що стягувач бажає збільшити розмір стягнення аліментів, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зміни аліментів, що стягуються з відповідача, та враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини, вважає обґрунтованим стягнення місцевим судом з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої спільної дитини у розмірі 1/5 частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Нікольченка Бориса Борисовича залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 травня 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2025 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Хилевич С. В.                                        
                                       Боймиструк С. В.