П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 335/8373/21
провадження № 51-2776км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 квітня 2025 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 ,
яких визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2023 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано невинуватими та виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку із недоведеністю, що ними вчинено інкриміноване кримінальне правопорушення.
Цивільний позов АТ «Укртелеком» залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів, а також інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Запорізького апеляційного судувід 14 квітня 2025 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачувалися в тому, що 18 червня 2021 року приблизно о 03 год. 00 хв., діючи за попередньою змовою та розподіливши між собою ролі, знаходилися на ділянці місцевості між будинками № 17 та № 19 на бул. Центральному в м. Запоріжжі, проникли до телекомунікаційного колодязю та за допомогою заздалегідь заготовленого ножа зрізали кабель ТПП 100х2х0,4 довжиною 47 м та кабель ТПП 30х2х0,4 довжиною 47 м, вартість яких на момент вчинення кримінального правопорушення згідно висновку експерта від 30 червня 2021 року № СЕ-19/108-21/7801-ТВ складає 2125,81 грн та 647,19 грн відповідно, які належать АТ «Укртелеком».
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
На обґрунтування касаційних вимог прокурор стверджує, що як місцевий, так і апеляційний суди здійснили неналежне та неповне дослідження усіх обставин справи, що призвело до неправильного застосування кримінального закону та безпідставного виправдання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК.
На переконання прокурора, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою:
-            відомості, які зафіксовані у заяві начальника Запорізької філії АТ «Укртелеком» ОСОБА_8 щодо типу, довжини та марки телефонного кабелю, який було викрадено невідомими особами 18 червня 2021 року у кабельних колодязях за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 17-19;
-            показання представника потерпілого ОСОБА_9 , який в суді повідомив, що 18 червня 2021 року на місце вчинення злочину виїжджали працівники технічного напрямку, які встановили марку, довжину та вид викраденого кабелю, а також визначили, що віднайдений кабель є саме тим кабелем, що належить підприємству;
-            обставини проведення огляду автомобіля 06 липня 2021 року, який було проведено після вилучення та накладення арешту на вказаний автомобіль, на підставі добровільної згоди ОСОБА_6 та за його участі, в ході якого він добровільно видав співробітникам поліції із «бардачка» автомобіля ніж, а також підписав протокол огляду місця події без будь-яких зауважень та заперечень.
Додатково прокурор стверджує, що апеляційний суд усупереч вимог ст. 404 КПК безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження наявних у матеріалах кримінального провадження доказів.
Вказує про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор частково підтримав касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися.
Мотиви суду
Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірив матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи та дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як убачається із судових рішень судів попередніх інстанцій, висновки цих судів про невинуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, шляхом дослідження доказів, перевірених під час судового розгляду й оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК.
Свої висновки про невинуватість суди попередніх інстанцій зробили на підставі:
- показань виправданих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які заперечували факт викрадення ними кабелів із телекомунікаційних колодязів, зокрема ОСОБА_6 стверджував, що віднайдені в його автомобілі кабелі він знайшов на сміттєзвалищі улітку 2021 року та в подальшому зберігав в багажнику свого автомобіля, а ОСОБА_7 вказував, що не знав про кабель в багажнику автомобіля ОСОБА_6 , а також виправдані стверджували про порушення їхніх прав під час затримання та огляду місця події, а також про здійснення на них тиску з боку працівників поліції з метою визнання ними винуватості у вчиненому;
- показань свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні повідомив, що є приватним підприємцем та надає послуги з ремонту транспортних засобів в гаражному кооперативі «Перемога» і ОСОБА_6 працював у нього помічником автослюсара, а також, що він декілька разів бачив як ОСОБА_6 збирав металобрухт на сміттєзвалищі, яке знаходиться на території вказаного кооперативу;
- показань представника потерпілого ОСОБА_9 , який ані очевидцем події, ані учасником огляду місця події не був, а також не володіє спеціальними знаннями для встановлення того, чи є вилучений у виправданих кабель тим, який було викрадено із телекомунікаційних колодязів; 
- показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (співробітників патрульної поліції), які в суді повідомили обставини зупинки транспортного засобу ВАЗ 2105 під керуванням ОСОБА_6 , в якому знаходився ОСОБА_7 , складення постанови про притягнення водія вказаного автомобіля до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, огляду автомобіля ВАЗ 2105 та виявлення в ньому зачищеного мідного кабелю;
- оглянутих в судовому засіданні речових доказів, а саме очищеної кабельно-провідникової продукції, вилученої дізнавачем з автомобіля ВАЗ 21053 з реєстраційним номером НОМЕР_1 під час огляду місця події 18 червня 2021 року;
- відомостей, що містяться у протоколах оглядів місць подій, інших наявних у матеріалах кримінального провадження письмових доказах, висновків експертів.
Тобто сам факт наявності кабелю у виправданих осіб ніхто з учасників провадження не заперечував. Однак йшлося про те, чи достатньо у провадженні доказів того, що цей кабель був викраденим із телекомунікаційного колодязя чи він був знайденим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
В ході касаційної перевірки вироку місцевого суду колегією суддів встановлено, що місцевий суд з`ясував усі обставини, допитав виправданих, свідків сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідив наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази, зміст яких детально відтворено у вироку, а також здійснив їх перевірку під час судового розгляду й надав оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК.
Як убачається із вироку місцевого суду, жоден із допитаних в судовому засіданні осіб не вказував про обставини, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчиняли дії, спрямовані на крадіжку кабелів з телекомунікаційних колодязів АТ «Укртелеком».
Суди попередніх інстанцій констатували, що для кваліфікації дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як викрадення майна, що належить потерпілому, обов`язковим є доведення саме факту належності викраденого майна конкретному власнику, у цій справі АТ «Укртелеком». 
Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що протоколи оглядів місць подій від 18 червня 2021 року, на які посилається сторона обвинувачення, не містять належної ідентифікації вилученої кабельно-провідникової продукції, що унеможливлює встановлення її належності АТ «Укртелеком». Реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про проведення огляду вилучених під час оглядів місць подій речей слідчим або прокурором на стадії досудового розслідування, а також відомостей про призначення відповідних експертиз з метою встановлення приналежності вилученої кабельно-провідникової продукції до певного виду, її призначення, походження. Під час судового розгляду сторони кримінального провадження з клопотаннями про призначення відповідних експертиз до суду не зверталися.
Таким чином, місцевий та апеляційний суди дійшли висновку, що стороною обвинувачення не надано до суду належних та допустимих доказів того, що віднайдена у виправданих кабельно-провідникова продукція є кабелями або залишками кабелів ТПП 100х2х0,4 та ТПП 30х2х0,4, які раніше становили одне ціле з залишками кабелів, віднайденими в телекомунікаційному колодязі біля будинку № 19 на бул. Центральному в м. Запоріжжі, та належить потерпілому АТ «Укртелеком».
Колегія суддів погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій та вважає, що стороною обвинувачення не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що викрадення майна у АТ «Укртелеком» здійснене саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що є ключовим для встановлення в діях виправданих складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.
Твердження у касаційній скарзі прокурора про те, що відомостями, які зафіксовані у заяві начальника Запорізької філії АТ «Укртелеком» ОСОБА_8 щодо типу, довжини та марки телефонного кабелю, який було викрадено невідомими особами 18 червня 2021 року у кабельних колодязях за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 17-19 не є достатніми для констатації належності кабеля АТ «Укртелеком», а жодних інших досліджень про те, що це саме такий кабель сторона обвинувачення не проводила. 
Суд погоджується із позицією судів попередніх інстанцій про те, що однієї заяви потерпілого недостатньо для висновку про ідентичність цього кабелю із з викраденим у потерпілого, а тим більше про те, що саме виправдані його викрали.
Показання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надані ними в ході проведення огляду місця події 18 червня 2021 року суди правильно не врахували, оскільки належними доказами є показання, надані останніми в суді.
Колегія суддів погоджується із доводами касаційної скарги прокурора про безпідставне визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 06 липня 2021 року, оскільки вказана слідча дія була проведена із дотриманням вимог КПК із застосуванням безперервної відеофіксації цієї слідчої дії, за участю двох понятих та ОСОБА_6 , який прибув до слідчого спеціально для проведення вказаної слідчої дії, що ним не заперечувалося в суді першої інстанції, не висловлював будь-яких заперечень щодо проведення вказаної слідчої дії, в ході огляду добровільно видав співробітникам поліції із «бардачка» автомобіля канцелярський ніж.
Із дослідженого судами попередніх інстанцій протоколу огляду місця події від 06 липня 2021 року вбачається, що цей протокол було підписано усіма учасниками, у тому числі ОСОБА_6 без зауважень та заперечень.
Підстави стверджувати, що замість огляду автомобіля було здійснено його обшук немає, оскільки будь-якого відшукання майна у автомобілі, або інших дій, які б мали ознаки обшуку, співробітники поліції не вчиняли.
Попри помилковість висновків судів попередніх інстанцій у питанні допустимості як доказів протоколу огляду місця події від 06 липня 2021 року та його результатів, висновок про те, що надані стороною обвинувачення докази не доводять факту крадіжки телефонних кабелів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їхнє подальше виправдання з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК, є правильним.
Аргументи прокурора про те, що апеляційний суд усупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження наявних у матеріалах кримінального провадження письмових доказів, а також про виклик та допит представника потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Як неодноразово наголошував Верховний Суд у постановах, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Зі звуко- та відеозапису судового засідання апеляційного суду від 14 квітня 2025 року та змісту ухвали цього суду вбачається, що вимоги заявленого стороною обвинувачення клопотання фактично зводилися до незгоди з оцінкою письмових доказів та показань представника потерпілого, наданою судом першої інстанції. 
Водночас належного обґрунтування в чому саме полягали порушення місцевим судом вимог КПК та неповнота під час дослідження письмових доказів та допиту представника потерпілого сторона обвинувачення не навела, а тому апеляційний суд підставно відмовив у задоволенні вказаного клопотання прокурора.
Сама лише незгода сторони обвинувачення з прийнятим цим судом рішенням за результатами розгляду клопотання не свідчить про істотне порушення апеляційним судом вимог КПК.
Суд не вбачає порушення вимог ч. 3 ст. 404 КПК у цьому провадженні.
За наслідками касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження Суд встановив, що апеляційний суд в межах, установлених ст. 404 КПК, й у порядку, визначеному ст. 405 КПК, переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги сторони обвинувачення, і визнав їх необґрунтованими, навів належні й докладні мотиви своїх висновків, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що під час розгляду цього кримінального провадження суди першої та апеляційної інстанцій не допустили істотних порушень норм кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вирок суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану прокурором касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                           ОСОБА_3