ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року 
м. Київ
справа №420/15934/24
адміністративне провадження № К/990/35629/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого-судді - Мацедонської  В.  Е.,
суддів: Мельник-Томенко  Ж.  М., Білак  М.  В.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06  вересня 2024  року (суддя-доповідач Федусик  А.  Г., судді: Бойко  А.  В., Шевчук  О.  А.),
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
У травні 2024 року Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі - позивач, Університет) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), у якому просив стягнути з відповідача на користь Університету суму у розмірі 360  250,18 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.
На обґрунтування позовних вимог Університет зазначив, що ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з 16  серпня 2023  року по 09  травня 2024  року на посаді курсанта. Відповідно до абзацу 7 пункту 1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету, і відповідачем 16  серпня 2023  року, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання щодо відшкодування Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. Отже, після розриву Контракту у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання.
ІІ. Установлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, судове рішення суду апеляційної інстанції та мотиви його ухвалення.
Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (код ЄДРПОУ 24980799) - є державним військовим навчальним закладом, в підпорядкуванні Міністерства оборони України.
У період з 16 серпня 2023  року по 08  травня 2024  року молодший сержант ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.
Так, 16  серпня 2023  року між Міністерством оборони України в особі начальника Університету та ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - Контракт).
Відповідно пункту 1 Контракту, курсант добровільно бере на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з пунктом 3 Контракту курсант добровільно бере на себе зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту через систематичне невиконання умов контракту, або невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану).
11  квітня 2024 року відповідачем подано рапорт про відрахування з Університету через небажання продовжувати навчання.
Відповідно до витягу з наказу Університету (по стройовій частині) від 08  травня 2024  року №  135 молодшого сержанта ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання через небажання продовжувати, з 09  травня 2024  року припинено чинність контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти достроково, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.
09  травня 2024  року помічником начальника Університету складено загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 №  992, відповідно до якого, фактичні витрати, пов`язані з утриманням складають: по грошовому забезпеченню 317  456,79  грн, по продовольчому - 30  764,10  грн, по речовому - 0,00  грн, по медичному - 254,03  грн, по перевезенню до місця щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку - 0,00  грн, по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв - 11  775,26  грн, всього - 360  250,18  грн.
ОСОБА_1 особисто ознайомлений з даним розрахунком 09  травня 2024  року.
Також, вищезазначений розрахунок містить запис наступного змісту: «Зобов`язуюсь добровільно відшкодувати витрати на моє утримання в університеті не пізніше п`ятнадцяти днів з дати видання наказу про моє відрахування». Підпис ОСОБА_1 під даним зобов`язанням відсутній.
На переконання Університету після розриву контракту у ОСОБА_1 виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання за час навчання.
З огляду на те, що відповідач добровільно не сплатив суму відшкодування витрат на користь Університету, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05  серпня 2024  року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Університету суму у розмірі 360  250 (триста шістдесят тисяч двісті п`ятдесят) грн 18 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.
Суд першої інстанції вважає, що відповідач має відшкодувати Університету витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі. Доказів того, що ОСОБА_1 відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі, або розпочав їх відшкодування, до суду не надано, а тому суд дійшов до висновку, що ці витрати підлягають стягненню з нього в судовому порядку, а позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, суд зауважив, що питання правомірності визначення суми заборгованості не охоплюється предметом даного позову, оскільки розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню відповідачем, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у даній справі, а отже, суд не має процесуальних повноважень здійснювати їх правовий аналіз.
Уважаючи таке судове рішення протиправним, представник ОСОБА_1 - адвокат Лихачов  Р.  Б. звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05  серпня 2024  року. Разом з апеляційною скаргою представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України, оскільки відповідач проходить військову службу у складі Збройних Сил України.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу від 06  вересня 2024  року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05  серпня 2024  року.
Цього ж дня, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Лихачова  Л.  Б. про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі за адміністративним позовом Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Зобов`язано сторони невідкладно повідомити П`ятий апеляційний адміністративний суд про відсутність обставин, які слугували підставою для зупинення провадження по даній справі.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що представником відповідача надано довідку військової частини НОМЕР_1 від 20  лютого 2024  року №  3824, з якої вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу у цій військовій частині. Відтак, з огляду на запровадження в Україні з 24  лютого 2022  року воєнного стану, внаслідок чого відповідач станом на час розгляду питання про зупинення провадження у справі проходить військову службу у Збройних Силах України, які переведені на воєнний стан, що унеможливлює його участь в судових засіданнях у цій справі, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі №  420/15934/24 відповідно до пункту 5 частини першої статті 236 КАС України.
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
17 вересня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Університету на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06  вересня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08  жовтня 2024  року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі частини третьої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 листопада 2025  року (у зв`язку з обранням судді Губської  О.  А. до складу Великої Палати Верховного Суду) визначено склад суду для розгляду цієї касаційної скарги: Мацедонська В. Е. (головуючий суддя), Мельник-Томенко  Ж.  М., Білак  М.  В.
ІV. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити до П`ятого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
При цьому, скаржник посилається на постанови Верховного Суду від 20  квітня 2023  року у справі №  640/21562/21 та від 25  квітня 2024  року у справі 
№  852/2а-1/24 щодо застосування пункту 5 частини першої статті 236 КАС України.
На думку Університету, зупинення провадження в адміністративній справі до закінчення воєнного стану не відповідає як завданню адміністративного судочинства, так і змісту та меті пункту 5 частини першої статті 236 КАС України, а також суперечить частині другій статті 64 Конституції України, відповідно до якої право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.
Позивач уважає, що в цій справі відсутні перешкоди для її розгляду, оскільки в справі є представник відповідача - адвокат Лихачов  Р.  Б., який представляє інтереси (надає правову допомогу) ОСОБА_1 . Крім того, розгляд справи здійснювався судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, що значно полегшує реалізацію процесуальних прав та обов`язків відповідача. Усі зібрані та наявні докази дозволяють встановити та оцінити обставини та факти, які є предметом судового розгляду.
Також скаржник зазначає, що відповідачем не було надано належних доказів того, що він залучений до виконання бойових завдань, а тому клопотання про зупинення провадження є необґрунтованим.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Лихачов  Р.  Б. подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у її задоволенні, ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін. Зазначає, що в матеріалах справи містяться докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 відноситься до кола осіб, які мають право на зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України. При цьому, адвокат наполягає, що такі норми права є імперативними і їх суть зводиться до того, що в разі перебування на час розгляду справи в суді сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі до припинення перебування такої сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Крім того, представник відповідача вважає, що обставини справи, яка розглядається, відрізняються від обставин справ №  640/21562/21 та 
№  852/2а-1/24 (на які посилається скаржник у касаційній скарзі), оскільки у справі №  420/15934/24, на відміну від указаних справ, суд апеляційної інстанції правильно встановив, що відповідач відноситься до кола осіб, які мають право на зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України. Водночас, висновки суду апеляційної інстанції у цій справі не суперечать правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 20  квітня 2023  року у справі №  640/21562/21 та від 25  квітня 2024  року у справі №  852/2а-1/24. 
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (пункт 8 частини третьої статті 2 КАС України).
Частина перша статті 8 цього Кодексу установлює, що всі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Стаття 44 КАС України визначає права та обов`язки учасників справи. Так, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Учасники справи мають право, серед іншого: брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша стаття 45 КАС України).
Поряд з цим, положення статті 236 КАС України передбачає підстави зупинення провадження у справі. Зокрема, пункт 5 частини першої цієї статті встановлює, що суд зупиняє провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
VІ. Висновки Верховного Суду
У силу положень статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Касаційне провадження у цій справі відкрите у зв`язку з незгодою позивача про постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про зупинення провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України (у зв`язку з тим, що відповідач перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України).
Як убачається з матеріалів справи, 22  серпня 2024  року до П`ятого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Лихачова  Р.  Б. разом з апеляційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05  серпня 2024  року подано клопотання про зупинення провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України.
Мотивуючи таке клопотання, представник відповідача долучив довідку військової частини НОМЕР_1 від 20  серпня 2024  року №  3824, зі змісту якої вбачається, що молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військові частині НОМЕР_1 . Ця довідка видана для пред`явлення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Суд апеляційної інстанції, постановляючи спірну ухвалу від 06  вересня 2024  року, дійшов висновку про наявність достатніх доказів для зупинення провадження у справі №  420/15934/24 на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України.
Натомість, на думку Університету, відсутні підстави для зупинення провадження у цій справі, оскільки заявником не надано документів, які б підтверджували інформацію про залучення ОСОБА_1 до виконання завдань у зоні бойових дій військовою частиною, у якій відповідач перебуває на момент розгляду цієї справи в суді. Також скаржник уважає, що зупинення провадження у справі №  420/15934/24 призведе до порушення судом принципу «розумності строків». При цьому, позивач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 20  квітня 2023  року у справі №  640/21562/21 та від 25  квітня 2024  року у справі №  852/2а-1/24.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають здійснювати її розгляд, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Підстави та порядок зупинення провадження в адміністративній справі визначені статтею 236 КАС України, якою передбачені як підстави обов`язкового зупинення провадження у справі, так і випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження у справі. Передбачений статтею 236 КАС України перелік підстав для зупинення провадження у справі є вичерпним.
Обов`язкове зупинення провадження у справі передбачене тоді, коли в силу прямої вказівки закону суд зобов`язаний зупинити провадження незалежно від свого розсуду і від розсуду осіб, які беруть участь у справі. Обов`язковими є підстави, визначені нормами частини першої статті 236 КАС України.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Указана норма є імперативною й суть її зводиться до того, що в разі перебування на час розгляду справи в суді сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
У постановах від 27 лютого 2023 року в справі №  380/7845/21, від 20 квітня 2023  року у справі №  640/21562/21, від 25 квітня 2024 року у справі 
№  852/2а-1/24 (зокрема, на які посилається сам скаржник), від 24 травня 2024  року у справі №  320/11462/21 та інших Верховний Суд констатував, що конструкція пункту 5 частини першої статті 236 КАС України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Указана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. За такої умови, підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Учасник справи може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством. При цьому, зупинення провадження в адміністративній справі до закінчення воєнного стану не відповідає як завданню адміністративного судочинства, так і змісту та меті пункту 5 частини першої статті 236 КАС України, а також суперечить частині другій статті 64 Конституції України, відповідно до якої право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. Тобто, норма пункту 5 частини першої статті 236 КАС України може бути застосована судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі лише у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Колегія суддів уважає, що матеріали справи №420/15934/24 містять докази на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 відноситься до кола осіб, які мають право на зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України.
При цьому, як убачається з матеріалів справи, її розгляд у суді першої інстанції здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Копія ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року про відкриття провадження у справі №  420/15934/24, яка направлялася ОСОБА_1 , була повернула до суду першої інстанції у зв`язку з відсутністю адресата за місцем проживання. 
Крім того у матеріалах справи відсутні й будь-які документи, які могли бути подані відповідачем до Одеського окружного адміністративного суду під час розгляду цієї справи по суті (відзив на позовну заяву, клопотання, у тому числі про зупинення провадження, письмові пояснення, докази на підтвердження представництва).
З огляду на вказане, колегія суддів допускає той факт, що відповідач не міг знати про наявність такого спору, що, у свою чергу, унеможливлювало його подати відповідне клопотання про зупинення провадження під час перебування цієї справи на розгляді в Одеському окружному адміністративному суді та до ухвалення цим судом рішення по суті.
Таким чином, колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини, які є підставою для обов`язкового зупинення провадження у справі, та, керуючись імперативною нормою адміністративного процесуального законодавства, дійшов законного і обґрунтованого висновку про зупинення провадження у справі №  420/15934/24 на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України.
З приводу доводів Університету щодо неправомірного зупинення провадження у справі до закінчення воєнного стану та затягування строків її розгляду, Верховний Суд акцентує увагу на тому, що провадження у цій справі зупинене оскаржуваною ухвалою  суду апеляційної інстанції від 06  вересня 2024  року не до закінчення воєнного стану, як зазначає скаржник, а до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, що узгоджується з приписами пункту 5 частини першої статті 236 КАС України.
Зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування фізичної особи, яка є стороною або третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Таким чином, у разі наявності доказів на підтвердження припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, учасники справи №420/15934/24 мають ініціювати питання про поновлення провадження у цій справі шляхом подання до суду апеляційної інстанції відповідних клопотань.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали від 06  вересня 2024 року про зупинення провадження у справі №  420/15934/24 суд апеляційної інстанції виконав обов`язок щодо зобов`язання сторін невідкладно повідомити суд про відсутність обставин, які слугували підставою для такого зупинення.
Щодо посилання позивача на те, що провадження у справі №420/15934/24 не підлягало зупиненню з огляду на предмет спору і наявність у ній доказів, які дозволяють встановити й оцінити необхідні обставини та факти, не можуть бути прийняті до уваги, зважаючи на імперативність приписів частини першої статті 236 КАС України.
Стосовно посилань Університету на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20 квітня 2023 року у справі №  640/21562/21 та від 25  квітня 2024 року у справі №  852/2а-1/24, то Верховний Суд у цій постанові уже посилався на правову позицію, викладену ним, у тому числі, у зазначених постановах. Водночас необхідно звернути увагу на таке.
На стадії касаційного провадження у справі №  640/21562/21 спірним було правомірність зупинення апеляційного провадження у справі до закінчення воєнного стану на території України у зв`язку з тим, що відповідач - Головнокомандувач Збройних Сил України - є найвищою військовою посадовою особою у Збройних Силах України, і Верховний Суд у постанові від 20  квітня 2023 року зауважив на тому, що зупинення провадження у справі за клопотанням Головнокомандувача Збройних Сил України на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України фактично означає зупинення провадження до закінчення воєнного стану. Однак зупинення провадження в адміністративній справі до закінчення воєнного стану не відповідає як завданню адміністративного судочинства, так і змісту та меті пункту 5 частини першої статті 236 КАС України, а також суперечить частині другій статті 64 Конституції України, відповідно до якої право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. До того ж, норма пункту 5 частини першої статті 236 КАС України може бути застосована судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі лише у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. При цьому на керівництво Збройними Силами України (як суб`єкти владних повноважень), органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до організаційної структури Збройних Сил України, норма пункту 5 частини першої статті 236 КАС України не поширюється. У підсумку Верховний Суд погодився із доводами касаційної скарги про безпідставність зупинення судом апеляційної інстанції провадження у справі №640/21562/21 на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України за клопотанням представника відповідача - Головнокомандувача Збройних Сил України.
У постанові від 25 квітня 2024 року в справі №  852/2а-1/24 Верховний Суд акцентував увагу на тому, що у цій справі суду апеляційної інстанції у ході вирішення питання щодо зупинення судового провадження, яке стосувалося відповідача, необхідно було з`ясувати, чи перебуває остання у складі Збройних Сил України безпосередньо у військовій частині, яка переведена на воєнний стан, та чи виконує вказана частина бойові завдання у зоні бойових дій, а також чи призвів її призов на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до об`єктивної неможливості відповідача приймати участь у судовому провадженні. При цьому надані відповідачем докази не містять відомостей про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 виконує бойові завдання у зоні бойових дій і про те, що особисто відповідач не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. Зважаючи на це, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми процесуального права в частині необґрунтованого зупинення провадження у справі №852/2а-1/24.
Із наведеного випливає, що обставини справи, яка розглядається, відрізняються від обставин справ №  640/21562/21, №  852/2а-1/24, на які посилається скаржник. У справі №  420/15934/24, на відміну від указаних справ, судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що відповідач відноситься до кола осіб, які мають право на зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України та надав достатні докази на підтвердження вказаного.
За такого правового регулювання та обставин справи, Верховний Суд уважає, що ухвала П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06  вересня 2024 року про зупинення провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України відповідає критеріям законності та обґрунтованості, а наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала постановлена судом апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права.
При цьому, колегія суддів зауважує, що такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25  липня 2024  року у справі №  420/8189/24, і Суд не вбачає підстав для відступу від неї.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене та приписи статті 350 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Університету без задоволення, а ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року - без змін.
Ураховуючи результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06  вересня 2024  року залишити без змін.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                      В.  Е.  Мацедонська
Судді                                                                                          Ж.  М.  Мельник-Томенко
                                                                                          М.  В.  Білак