ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 жовтня 2025 року           справа №440/2336/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 р. у справі № 440/2336/25 (головуючий І інстанції І.О. Свергун) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                       УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №164650004106 від 16.12.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 з 09.10.2024 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу період роботи з 13.02.1985 року по 14.06.1990 року, з 19.06.1990 року по 15.07.1994 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.12.2024 №164650004106 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.12.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 13.02.1985 по 14.06.1990 на Ворошиловградському автозбірному заводі та з 19.06.1990 по 15.07.1994 в Луганському спеціалізованому управлінні «Спецбуд», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів зазначає, що запис №6 про прийняття позивача на роботу та запис №10 оформлено з порушенням п. 2.4 Інструкції №58, оскільки записи містить розмитість та не завірені підписом керівника або спеціально уповноваженої ним особи.
До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 13.02.1985 по 14.06.1990 згідно запису трудової книжки, оскільки даний запис містить нечитабельний номер і дату наказу про прийняття на роботу.
До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 19.06.1990 по 15.07.1994 згідно запису трудової книжки, оскільки даний запис не завірено підписом керівника або спеціально уповноваженої ним особи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
09.10.2024 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №164650004106 від 16.10.2024 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу через не зарахування періодів роботи до страхового стажу.
10.12.2024 ОСОБА_1 повторно звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Вищевказану заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.12.2024 № 164650004106 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік. В обґрунтування оскарженого рішення ГУПФУ в Запорізькій області послалося на те, що за доданими документами до страхового стажу згідно даних трудової книжки НОМЕР_1 від 20.09.1982 не зараховано: період роботи з 13.02.1985 по 14.06.1990, оскільки неможливо ідентифікувати номер та дату наказу про прийняття на роботу, період потребує уточнення; період роботи з 19.06.1990 по 15.07.1994, оскільки запис оформлено з порушенням п 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджений наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, а саме запис про звільнення не завірено підписом керівника або спеціально уповноваженої ним особи.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 від 20.09.1982, видана на ім`я ОСОБА_1 , містить такі записи щодо спірного періоду роботи:
Ворошиловградський автозбірний завод:
№ 6 - від 13.02.1985 – прийнято в автотранспортний цех трактористом 5-го розряду;
№ 8 - від 14.06.1990 – звільнено за власним бажанням;
Луганське спеціалізоване управління «Спецбуд»:
№ 9 - від 19.06.1990 – прийнято маш. катка 5 розряду;
№ 10 - від 15.07.1994 – звільнено за власним бажанням.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.
Щодо доводів апелянта, що запис №6 про прийняття позивача на роботу та запис №10 оформлено з порушенням п. 2.4 Інструкції №58, оскільки записи містить розмитість та не завірені підписом керівника або спеціально уповноваженої ним особи, суд зазначає наступне.
Судом досліджена копія трудової книжки ОСОБА_1 , з якої встановлено, що запис № 6 від 13.02.1985 про прийняття позивача на роботу містить розмитість в даті та номері наказу про прийняття від 13.02.1985 №137/к, а також запис № 10 від 15.07.1994 про звільнення позивача не завірено підписом керівника або спеціально уповноваженої ним особи.
Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
За приписами п.4.1 ч.1 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Недотримання правил при оформленні трудової книжки та неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача в момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Суд зазначає, що розмитість в даті та номері наказу від 13.02.1985 №137/к про прийняття позивача на роботу, а також не завірення підписом керівника або спеціально уповноваженої ним особи запису про звільнення позивача не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.
Таким чином, відповідачем неправомірно не зарахований до страхового стажу позивача спірний період його роботи із зазначених відповідачем підстав.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.12.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 13.02.1985 по 14.06.1990 на Ворошиловградському автозбірному заводі та з 19.06.1990 по 15.07.1994 в Луганському спеціалізованому управлінні «Спецбуд», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 р. у справі №440/2336/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 р. у справі №440/2336/25 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 02 жовтня 2025 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

Судді                                                                                                                                 А.А. Блохін

                                                                                                                                     І.В. Геращенко