Справа № 455/1049/25                                Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П. 
Провадження № 22-ц/811/2557/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 

30 жовтня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В.,
з участю: представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 02 липня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Думанської Аліни Леонідівни,
встановив:
03.06.2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просила: визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Думанської А.Л. щодо винесення повідомлення від 12.05.2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.03.2025 року у справі №455/1615/24 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання, як дружини, в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.07.2024 року і до досягнення дітьми – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; скасувати це повідомлення та зобов`язати приватного виконавця прийняти до виконання вказаний виконавчий лист.
Свої вимоги  ОСОБА_1 (стягувач за виконавчим листом №455/1615/24) обґрунтовувала тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Думанською А.Л. 12.05.2025 року прийнято рішення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання з тієї підстави, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання або перебування боржника, позаяк, місце реєстрації боржника є м. Маріуполь Донецької області, а працевлаштований він у військовій частині за адресою: АДРЕСА_1 , тому виконавчий документ може бути пред`явлено виключно до органів державної виконавчої служби.
Такі дії та рішення приватного виконавця заявник вважає неправомірними, оскільки частиною другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника – фізичної особи, за місцезнаходженням боржника – юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до цього Закону знаходиться в межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, в яких розташований його виконавчий округ.
З огляду на вказане, за позицією заявника, приватний виконавець має право прийняти до виконання виконавчий документ та відкрити виконавче провадження у разі, якщо місце проживання, перебування боржника – фізичної особи, місцезнаходження боржника – юридичної особи або місцезнаходження майна боржника знаходиться в межах території, у якій розташований його виконавчий округ.
При цьому зауважує, що законодавець, визначаючи місце виконання рішення, вживає поняття «місце проживання» та «місце перебування», під якими розуміються, відповідно, адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком не менше шести місяців на рік, та житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Наголошує, що визначальне значення для визначення місця виконання рішення має, власне, місце проживання/перебування боржника-фізичної особи, а не місце його реєстрації, а також місцезнаходження майна боржника.
Крім того, додає, що у виконавчому документі було вказано не лише адресу місця служби боржника, а й адресу для листування, тобто адресу фактичного проживання на даний час, яка знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця. 
Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 02 липня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , просить її скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.
В апеляційній скарзі зазначає, що законодавець, визначаючи місце виконання рішення, вживає поняття «місце проживання» та «місце перебування», під якими розуміються відповідно адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, та житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Додає, що оскільки за приписами ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, то законодавець розрізняє поняття «місце проживання», «місце перебування» і «місце реєстрації».
Наголошує, що визначальне значення для визначення місця виконання рішення має, власне, місце проживання/перебування боржника-фізичної особи, а не місце його реєстрації, а також місцезнаходження майна боржника.
Звертає увагу, що у виконавчому листі зазначено місце роботи боржника: військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), адреса для листування: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
За позицією апелянта, місце перебування боржника є місце несення служби, а саме: військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), тому висновки суду про відсутність документального підтвердження місця проживання/перебування боржника не відповідають дійсним обставинам справи.
Окрім того, зазначає, що поза увагою суду залишена та обставина, що у виконавчому листі вказана адреса, за якою боржник проживав в орендованому житлі (адреса для листування): АДРЕСА_3 , яка віднесена до територіальних меж виконавчого округу Вінницької області. 
Додає, що ця обставина встановлена з матеріалів справи №455/1615/24.
Звертає увагу, що місце реєстрації боржника за адресою: АДРЕСА_4 , співпадає з місцезнаходженням військової частини НОМЕР_3 , що є попереднім місцем служби боржника.
Також, вважає, що приватним виконавцем та судом першої інстанції позбавлено стягувача права на обов`язковість виконання судового рішення через закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який, на переконання апелянта, сплив 05.05.2025 року. 
В судове засідання апеляційного суду 21.10.2025 року інші учасники справи, окрім сторони заявника, не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у їхній відсутності.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 30.10.2025 року о 12:50. 
Заслухавши пояснення сторони заявника в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до виконавчого документа.
Так, зокрема, у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника – фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника – фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Згідно з пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». 
Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження визначені розділом ІV Закону України «Про виконавче провадження».
Так, зокрема, статтею 24 Закону («Місце виконання рішення») унормовано, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника – фізичної особи, за місцезнаходженням боржника – юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Судом встановлено, що 17.03.2025 року Старосамбірським районним судом Львівської області виданий виконавчий лист №455/1615/24 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання, як дружини, у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.07.2024 року і до досягнення дітьми – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У виконавчому листі зазначено, що рішення набрало законної сили 03.01.2025 року.
Також, у виконавчому листі містяться відомості про боржника: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце роботи: військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ); адреса для листування:  АДРЕСА_3 ).
Отже, у виконавчому листі відсутні відомості про місце проживання або перебування боржника.
Таким чином, ураховуючи наявну у виконавчому листі інформацію, приватний виконавець мала визначені пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для винесення 12.05.2025 року повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, правильно застосувавши норму статті 24 Закону про те, що за місцем роботи боржника виконавчі дії провадяться державним виконавцем. 
Безпідставними є доводи апелянта про те, що, слідуючи реєстрації місця проживання боржника за попереднім місцем проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_4 , – можна вважати, що місцем проживання (перебування) боржника є місцезнаходження військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), де боржник на даний час проходить службу, оскільки у виконавчому листі місцезнаходження військової частини НОМЕР_1 указано як місце роботи боржника.
Відтак, приватний виконавець, володіючи інформацією про зареєстроване місце проживання боржника за адресою:  АДРЕСА_4 , яке було актуальним на момент винесення 12.05.2025 року приватним виконавцем повідомленняпро повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, не могла з власної ініціативи змінювати відомості про боржника, які вказані судом у виконавчому листі. 
Позаяк, частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Безпідставними є й доводи апеляційної скарги про те, що приватним виконавцем та судом першої інстанції позбавлено стягувача права на обов`язковість виконання судового рішення через закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який, на переконання апелянта, сплив 05.05.2025 року, оскільки вказаний строк стосується періоду присудження стягувачу платежів по сплаті аліментів на її утримання, а не строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, який, в силу вимог статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років. Вказаний трирічний строк обраховується з наступного дня після набрання рішенням законної сили.  
Отже, судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного питання, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
               ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 02 липня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухваленняя, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 30 жовтня 2025 року.
Головуючий                                          С.М. Бойко
Судді:                                                  С.М. Копняк
                                А.В. Ніткевич