Справа № 126/1487/25 
Провадження № 33/801/896/2025
Категорія: 331 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач: Береговий О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2025 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2025 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173, 185 КУпАП, 
встановив:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №674462 від 27 червня 2025 року, цього ж дня о 10:10 год. у с. Флорине по вул. Юрія Коваленка, 122 ОСОБА_1 умисно виражався нецензурною лайкою перебуваючи в громадському місці, чим порушив громадський порядок і спокій громадян, допустивши таким чином правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №674463 від 27 червня 2025 року, цього ж дня о 10:10 год. у с. Флорине по вул. Юрія Коваленка ОСОБА_1 не виконував неодноразове законне розпорядження (вимогу) про припинення правопорушення, поводив себе зухвало та нахабно, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.
Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, 185 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу 170,00 грн штрафу в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору. 
Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову суду винесеною за неповного дослідження обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі – закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень. 
Обґрунтовуючи доводи скарги, ОСОБА_1 категорично заперечує факт злісної непокори та стверджує, що не ігнорував неодноразові законні вимоги поліцейських. Його поведінка, описана як зухвала та нахабна, є суб`єктивною оцінкою, не підтвердженою будь-якими конкретними доказами. 
Також вважає, що суд неправильно встановив визнання ним факту вираження нецензурної лайки в громадському місці та заперечує, що це було умисним порушенням громадського порядку. 
Окрім того вказує на помилкове об`єднання в одне провадження справ про адміністративні правопорушення та неправомірність накладення адміністративного стягнення в межах санкції, передбаченої ст. 185 КУпАП, з огляду на неврахування його майнового стану, а також безпідставність стягнення з нього на користь держави судового збору, оскільки він є учасником бойових дій.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчинених адміністративних правопорушень, докази, які містяться в матеріалах справи на предмет їх належності, достатності та допустимості, за результатами чого дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, 185 КУпАП.
Судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №674462 від 27 червня 2025 року, цього ж дня о 10:10 год. у с. Флорине по вул. Юрія Коваленка, 122 ОСОБА_1 умисно виражався нецензурною лайкою перебуваючи в громадському місці, чим порушив громадський порядок і спокій громадян
Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №674463 від 27 червня 2025 року, цього ж дня о 10:10 год. у с. Флорине по вул. Юрія Коваленка ОСОБА_1 не виконував неодноразове законне розпорядження (вимогу) про припинення правопорушення, поводив себе зухвало та нахабно.
Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173, 185 КУпАП.
Так, відповідно до положень статті 173 КУпАП дрібне хуліганство відноситься до правопорушень, які посягають на громадський порядок.
Громадський порядок – це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а тож підприємств, установ та організацій.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, котрі порушують громадський порядок і спокій громадян. Хуліганські дії завжди мають активний характер і не можуть виявлятися у формі бездіяльності.
Поняття «дрібне хуліганство» - це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе приставання до громадян та інші подібні дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян, якщо вони за своїм характером не тягнуть застосування заходів кримінального покарання.
Дрібне хуліганство характеризується наявністю умислу; особа, яка скоїла дрібне хуліганство, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок, і бажає чи свідомо допускає вияв неповаги до суспільства.
Тобто, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення є порушення громадського порядку і спокою громадян.
При цьому, як згадувалось вище, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є місце його скоєння, а саме – громадське місце.
Мотивом порушення громадського порядку є неповага до суспільства. При цьому неповага до суспільства виявляється у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.
За ст. 185 КУпАП настає адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у злісній непокорі, тобто у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, 185 КУпАП, підтверджується фактичними даними, що містяться у зазначених протоколах про адміністративні правопорушення, відповідно до яких зафіксовано обставини вчинення адміністративних правопорушень.
Дані протоколи відповідають вимогам відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в них зазначено суть адміністративного правопорушення; нормативні акти, які передбачають відповідальність за дані правопорушення.
У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.
Зазначені в протоколах обставини підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема, рапортами інспекторів СРПП ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта Жураківського В. та капітана ОСОБА_2 , з яких слідує, що в ході патрулювання у с. Флорине по вул. Юрія Коваленка було зупинено автомобіль «KIA», в ході спілкування із водієм до автомобіля підійшов ОСОБА_1 , який почав виражатися до працівників поліції нецензурною лайкою, перешкоджав виконанню службових обов`язків, на неодноразову вимогу зійти з проїзної частини та припинити правопорушення не реагував та поводив себе зухвало. Після того, як йому було запропоновано проїхати до відділу поліції Григорашенко А. А. повідомив, що йому треба додому та намагався втекти з місця скоєння правопорушень. Тому о 10:15 год. 27 червня 2025 року для припинення правопорушення, а також своєчасного і правильного розгляду справи до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне затримання про що було складено відповідний протокол. Також до ОСОБА_1 були застосовані спеціальні засоби: кайданки, сльозогінний газ та фізичну силу. У відділ поліції на правому лікті ОСОБА_1 було виявлено сліди крові та викликано швидку медичну допомогу.
Також до матеріалів справи доданий відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського, з якого слідує, що дійсно працівниками поліції був зупинений автомобіль «KIA». Під час спілкування із водієм підійшов ОСОБА_1 , який виражався нецензурною лайкою до працівників поліції, поводив себе зухвало та нахабно. На законне розпорядження працівників поліції припинити правопорушення не реагував, поводив себе досить агресивно. Відповідно працівниками поліції для припинення правопорушення та затримання особи застосовано фізичну силу та спеціальні засоби: кайданки, засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії. ОСОБА_1 дійсно чинив опір працівникам поліції, намагався втекти, внаслідок чого, зокрема, останнього затримано про що складено відповідний протокол.
До матеріалів справи доданий сам протокол про адміністративне затримання серіїї АА №142893 від 27 червня 2025 року, з якого убачається, що ОСОБА_1 був доставлений у службове приміщення ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області 27 червня 2025 року о 10:33 год. у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, для припинення адміністративного правопорушення, складання протоколу про адміністративне правопорушення. Фактичне місце затримання с. Флорине, вул. Ю. Коваленка, фактичний час затримання – 10:15 год. 
Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки вони є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КУпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані.
Доводи апеляційної скарги про те що суд попередньої інстанції не встановив обставини, які мають значення для правильного розгляду справи не є слушними, оскільки спростовуються викладеними висновками в оскаржуваному рішенні суду з наданням належної оцінки кожному наявному доказу в матеріалах справи.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, які не викликають сумніву у їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП у повній мірі дослідив всі докази і надав їм правильну правову оцінку, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративних правопорушень, передбачених: ст.173 КУпАП, а саме дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, що порушує громадський порядок і спокій громадян та ст. 185 КУпАП, а саме як злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно об`єднав в одне провадження матеріали справ за ст. 173 та ст. 185 КУпАП, в порушення вимог ст.36 КУпАП, апеляційний суд відхиляє виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Правила, встановлені ст. 36 КУпАП, допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень.
Отже, враховуючи положення ст.36 КУпАП адміністративні матеріали складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд, у зв`язку чим підлягають об`єднанню в одне провадження з присвоєнням єдиного унікального номера справи.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах установлених цим Кодексом та іншими законами України (частина 1). При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина 2).
При накладені адміністративного стягнення судом відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, тому застосований судом першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, наведених у постанові суду від 01 серпня 2025 року. 
Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.
Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національно-го законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Наведені в апеляційній скарзі аргументи загалом не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок суду першої інстанції. З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі апеляційний суд визнає необґрунтованими та не знаходить законних підстав для їх задоволення.
На підставі вищевикладеного апеляційний суд дійшов переконання про відсутність законних підстав для скасування правильної, належно умотивованої постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173, 185 КУпАП. 
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173, 185 КУпАП залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                 О. Ю. Береговий