ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/6231/23  Номер провадження 22-ц/814/300/25	Головуючий у 1-й інстанції Коваленко О.А.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача        Триголова В.М.,
суддів: Лобов О.А., Чумак О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року по справі за позовом Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів,-
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2023 року Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області звернулось до суду до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, в обґрунтування якого зазначило наступне.
Позов обґрунтовано тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у приватній власності відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебуває нежитлова будівля – приміщення аптеки та перукарня площею 98,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначений об`єкт нерухомості знаходиться на сформованій земельній ділянці комунальної форми власності площею 0,0237 га, кадастровий номер: 5310700000:06:067:0076, з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.
В період з 16.12.2020 р. по 15.12.2023 р. відповідачі використовували земельну ділянку без правовстановлюючих документів, плату за користування землею не сплачували, внаслідок чого розмір безпідставно збережених коштів за користування вищевказаною земельною ділянкою становить 29 976,23 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідачів на користь Лубенської міської ради дану суму в солідарному порядку.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року позов Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (юридична адреса: 37500 Полтавська обл., м. Лубни, вул. Я. Мудрого, 33, ідентифікаційний код: 37504366) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (юридична адреса: 37500 Полтавська обл., м. Лубни, вул. Я. Мудрого, 33, код ЄДРПОУ: 21053182) безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою площею 0,0237 га, кадастровий номер 5310700000:06:067:0076 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 16.12.2020 р. по 15.12.2023 р. по 14 988 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 12 коп. з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області понесені витрати на сплату судового збору по 1342 (одна тисяча триста сорок дві) грн. з кожного.
В апеляційному порядку рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні судом обставин , що мають значення для справи.
Апелянт вказує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що нежитлове приміщення використовується саме для розміщення аптеки, й що позивачем правомірно здійснено розрахунок із застосуванням ставки орендної плати в розмірі 8% як для аптек. 
Адже як вбачається із ДЗК про земельну ділянку від 29.09.2023 земельна ділянка відноситься до категорії земель – землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення – для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. 
Відтак, при розрахунку розміру безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою позивач повинен був застосовувати ставку в розмірі 3% як для земель житлової та громадської забудови.
Окрім того, відповідач вказує, що земельна ділянка площею 0,0237 га була сформована 29.09.2023 відповідно до цього часу вона не могла бути об`єктом цивільних прав. А отже , нарахування розміру безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою , за період з 16.12.2020 по 28.09.2023 неможливо . За вказаних обставин відповідним розрахунком би було нарахування коштів згідно фактичної площі , яку займає нежитлове приміщення .
Також скаржник посилається на те , що Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради звернулось до суду не в своїх інтересах і не за захистом своїх прав , а саме в інтересах та за захистом прав іншої особи – Лубенської міської ради.
Зважаючи на вказані обставини ОСОБА_1 просить скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Від Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу , згідно якого управління вказуючи на необґрунтованість вимог апеляційної скарги просить рішення залишити без змін а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму  для  працездатних осіб, крім тих, які не  підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,  розглядаються  судом  апеляційної інстанції без  повідомлення  учасників справи. 
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.
Судовим розглядом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по 1/2 частці кожний нежитлової будівлі - аптеки та перукарні, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Даний факт підтверджується рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.12.2009 р., ухваленим у цивільній справі № 2-1495/2009 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна та розподіл майна подружжя, та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (арк.спр.6, 7-8).
Вказаний об`єкт нерухомості знаходиться на сформованій земельній ділянці комунальної форми власності площею 0,0237 га, кадастровий номер: 5310700000:06:067:0076, з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (арк.спр.9-10).
Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який сформовано станом на 16 листопада 2023 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 141 337,32 грн.(арк.спр.12).
Згідно наданого розрахунку, розмір безпідставно збережених коштів за користування відповідачами земельною ділянкою за період з 16.12.2020 по 15.12.2023, виходячи з нормативно-грошової оцінки ділянки, становить 29 976,23 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі фактично користувались земельною ділянкою комунальної власності, на якій знаходяться належні їм об`єкти нерухомого майна, плату за користування цією ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі не вносили, а тому безпідставно збережені кошти в розмірі 29 976,23 грн., підлягають стягненню з них у рівній частці з кожного на користь Лубенської міської ради.
Колегія суддів погоджується із відповідним висновокм суду першої інстанції з огляду на слідуюче.
Частиною четвертоюстатті 124 Земельного кодексу України(далі -ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно з частиною першоюстатті 626 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина першастатті 627 ЦК України).
Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства -ЗК України,Законом України «Про оренду землі».
Законом України «Про оренду землі»визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Відповідно достатті 13 Закону України «Про оренду землі»під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У частині першійстатті 777 ЦК Українизакріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.
Правові підстави поновлення договору оренди землі визначеністаттею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично передбачає два способи пролонгації договору оренди землі.
Відповідно до частин першої-п`ятоїстатті 33 цього Законупо закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Частинами восьмою та одинадцятоюстатті 33 Закону України «Про оренду землі»передбачено,що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.
Згідно частини шостоїстатті 33 Закону України «Про оренду землі»у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом статей 122,123,124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначенимистаттею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на безпідставне звернення Управління з питань комунального майна та земельних відносин до суду з метою захисту прав територіальної громаи в особі Лубенськогої міської ради Полтавської області. Так згідно Рішення Лубенської міської ради Полтавської області від 08.11.2022 №07-05/41-1 Лубенська міська рада уповноважила Управління з питань комунального майна та земельних відносин на звернення до суду з позовами з питань відшкодування територіалніій громаді м.Лубни в особі Лубенської міської ради збатків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства . Відтак , аргументи в цій частині апеляційної скарги не заслуговують на увагу оскільки є необгрунтованими.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеномустаттею 1212 ЦК України.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Частиною першоюстатті 93 ЗК Українивстановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
Судовим розглядом встановлено , що починаючи з 16.12.2020 року до 15.12.2023 року відповідачі будучи власниками об`єкту нерухомого майна, користувалися земельною ділянкою без правовстановлюючих документів , для експлуатації нежитлової будівлі, проте орендну плату не сплачували.
Згідно частини четвертоїстатті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц (провадження № 61-6606св20) Верховний Суд зазначив, що «звертаючись до суду із вказаним позовом, Харківська міська рада вказувала, що з 01 травня 2015 року по 30 квітня 2018 року ОСОБА_1 використовувала земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачувала, хоча земельна ділянка використовувалась для розміщення належного їй нерухомого майна. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку, площею 0,0549 га, по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1», право власності на яку зареєстровано за нею. Разом із цим, договір оренди укладено не було, ОСОБА_1 користувалася земельною ділянкою без оформлення права користування. Таким чином, предметом позову у цій справі є стягнення із власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено. З огляду на викладене, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першоїстатті 1212 ЦК України. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Такий правовий висновок відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19 (провадження № 61-2105св20)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина першастатті 81 ЦПК України).
ОСОБА_1 у апеляційній скарзі посилається на необхідність врахування при обрахунку суми безпідставно збережених коштів , здійснювати розрахунок із застосуванням фактичної площі земельної ділянки яку займає приміщення – 0,00981 га.
Відповідно до частини 2статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічним чином встановлено перехід права користування на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на будівлі або споруди, унормовують положення статті 377 ЦК України.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.
Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по нежитлової будівлі , аптеки та перукарні , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з березня 2010 року.
Рішенням Лубенської міської ради Полтавської області від 06.06.2015 «Про затвердження технічної документаціїз нормативної грошової оцінки земель м.Лубни » було погоджено затвердити базову вартість одного квадратного метра земель м.Лубни в розмірі 135 грн 82 коп.
Рішенням Лубенської міської ради Полтавської області від 16.08.2018 «Про затвердження Положення про порядок визначення розмірів плати на землю при укладанні договорів на користування землею в м.Лубни» затверджено Положення про порядок визначення розмірів плати на землю при укладанні договорів на користування землею в м.Лубни. Згідно вказаного Положення , ставка річної плати за землю ( відсоток від нормативно грошової оцінки) за земельну ділянку ( тип майна ОСОБА_1 нежитлова будівля , аптека , перукарня) з використанням земельної ділянки для аптеки становить 8%.
Вищезазначене рішення є чинним, відомостей про його оскарження, скасування повністю чи в окремій частині суду не надано. Також не надано суду й доказів на спростування розміщення на відповідній земельній ділянці, що перебуває у корисуванні відповідачів аптеки , попри посилання на безпідставне нарахування плати за землю 8% замість визначених на думку скаржника за категорією земельної ділянки (землі житлової та громадської забудови) 3% .
Щодо вказаного аргументу скаржника , колегія суддів зауважує, що згідно витягу з Державного земельного кадастру , земельна ділянка має вид цільового призначення 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.
Цільове призначення земельної ділянки з кодом 03.15, згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, означає для будівництва та обслуговування будівель громадських та комерційних організацій. Відповідно , вона може бути використана для будівництва будь-яких об`єктів, пов`язаних з комерційною та громадською діяльністю, а також для забезпечення їхньої роботи. До вказаних об`єктів відноситься і аптека, наявність якої у власності ОСОБА_1 (нежитлова будівля, аптека та перукарня по у власності кожного з відповідачів) підтверджується належними доказами у справі та не спростована останнім.
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді даної справи обставини щодо перебування у власності відповідачів нерухомого майна, розташованого на відповідній земельній ділянці, права на яку власник нерухомості не оформив, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що кошти, які відповідачі мали сплатити в якості плати за землю, ними було безпідставно збережено у себе, що є підставою для їх стягнення на користь органу місцевого самоврядування, як законного власника землі, на підставі положень ст. 1212 ЦК України, як безпідставно збереженого майна .
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року  – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді:                                       О.А.Лобов

                                                                О.В.Чумак