П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2024/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Юлія Миколаївна   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
16 червня 2025 року                                                                                           
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та скасування постанов, 
В С Т А Н О В И В :
у лютому 2025 року військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 (далі - третя особа) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.01.2025 державним виконавцем винесено постанову «Про відкриття виконавчого провадження» у ВП № 76860268 з метою примусового виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №560/20329/23. Також прийняті постанови «Про стягнення виконавчого збору» від 22.01.2025 та «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження» у межах того ж виконавчого провадження.
Позивач вважає, що постанова "Про відкриття виконавчого провадження" № 76860268 від 22.01.2025 прийнята з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню. Зокрема, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу, якщо строк відстрочки виконання рішення, наданої судом, який ухвалив відповідне рішення, ще не закінчився.
Крім того, позивач зауважив, що державним виконавцем Бердичівського ВДВС порушено вимоги статті 28 зазначеного Закону, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження №76860268 від 22.01.2025 була фактично надіслана поштовим відділенням лише 29.01.2025.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії державного виконавця в частині не дотримання вимог абз. 3 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо не направлення постанови «Про відкриття виконавчого провадження» від 22.01.2025 у ВП № 76860268, не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення на адресу військової частини НОМЕР_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь військової частини НОМЕР_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зазначає, що у зв`язку з тим, що військова частина НОМЕР_1 входить до сектору безпеки і оборони, її діяльність безпосередньо пов`язана із забезпеченням національної безпеки та оборони держави. В умовах воєнного стану значна частина бюджетних ресурсів спрямовується саме на першочергові оборонні завдання, що може об`єктивно ускладнювати або унеможливлювати своєчасне виконання судових рішень в даних умовах. Враховуючи зазначене, несвоєчасність виконання судового рішення з боку Військової частини НОМЕР_1 , та Міністерства Оборони України в цілому може бути виправдана з огляду на пріоритетність оборонних потреб і загальносуспільну значущість виконання функцій по захисту та збереженню державності.
На підставі вищевикладеного, з огляду на те, що військова частина НОМЕР_1 це виконавчий орган Збройних Сил України, який фінансується через Міністерство Оборони України з державного бюджету, приймаючи до уваги те, що військовою частиною НОМЕР_1 рішення виконано в добровільному порядку у період, яким Бердичівським ВДВС зупинено примусове виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду, - відсутні підстави для стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, а отже зазначені постанови підлягають скасуванню.
23 травня 2025 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від відповідача. У поданому відзиві представник відповідача зазначає, що 21.01.2025 на примусове виконання до відділу надійшов виконавчий лист №560/20329/23, виданий Вінницьким окружним адміністративним судом 15.08.2024, про "3обов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки, а саме за період з 29.05.2017 по 24.10.2023 день фактичної виплати індексації". Даний лист направлено стягувачем до відділу рекомендованим листом разом із заявою ОСОБА_1 про примусове виконання рішення. Підстав повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання у державного виконавця не було.
Зауважує, що постанова про відкриття виконавчого провадження направлена рекомендованою кореспонденцією на адресу, зазначену у виконавчому документі, а відтак вважається доведеною до відома боржника.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 560/20329/23, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати, а саме за період з 29.05.2017 по 24.10.2023 день фактичної виплати індексації.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі №560/20329/23 відстрочено виконання рішення суду в строк до 26.02.2025.
21.01.2025 на примусове виконання стягувачем подано виконавчий лист № 560/20329/23, виданий Вінницьким окружним адміністративним судом.
22.01.2025 державним виконавцем Бердичівського відділу ДВС прийнято постанову «Про відкриття виконавчого провадження» № 76860268, за виконавчим листом № 560/20329/23, виданим 15.08.2024. У постанові вказано боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Одночасно, 22.01.2025 державним виконавцем Відділу ДВС винесено постанову "Про стягнення виконавчого збору" з боржника у розмірі 32000,00 грн.
А також, 22.01.2025 прийнято постанову «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження», на загальну суму 300,00 грн.
22.01.2025 державним виконавцем винесено вимогу, якою зобов`язано боржника протягом 10 робочих днів виконати рішення суду .
19.02.2025 на адресу Відділу ДВС подано лист військової частини НОМЕР_1 , яким боржник просить зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 76860268, а також просить скасувати постанову "Про стягнення виконавчого збору" у розмірі 32000,00 грн.
20.02.2025 державним виконавцем Відділу ДВС прийнято постанову «Про зупинення вчинення виконавчих дій».
07.03.2025 державним виконавцем Відділу ДВС прийнято постанову «Про поновлення вчинення виконавчих дій».
Також, 07.03.2025 державним виконавцем винесено вимогу, якою протягом 10 днів зобов`язано виконати рішення суду у справі № 560/20329/23.
07.03.2025 на адресу відділу ДВС надійшов лист № 638/14/208 направлений військовою частиною НОМЕР_1 , яким повідомлено про виконання рішення суду у справі № 560/20329/23.
Отже, не погоджуючись з прийнятими постановами державного виконавця від 22.01.2025, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вирішуючи спір, суд зазначає, що відносини щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ).
У силу ст.ст. 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Полоненнями частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Згідно ч. 9 ст. 27 Закону 1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Положеннями пункту 9 частини 1 статті 39 Закону 1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За правилами пункту 6 частини 1 першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.
Відповідно ч. 2 ст. 34 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.
Згідно з частинами 1-2 статті 263 КАС України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.
За наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця, приватного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.
Тобто під відстрочкою виконання рішення суду розуміється перенесення судом строку виконання рішення.
Відкриття виконавчого провадження в силу ст. 26 Закону №1404-VIII здійснюється на підставі виконавчого документа, строк на подання якого відповідно до приписів статті 12 цього ж Закону встановлений для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.
Як встановлено судом, ухвалою Вінницького окружного адміністративного у справі №560/20329/23 від 04.11.2024 відстрочено виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.02.2024 у справі №560/20329/23 до 26.02.2025.
Разом з тим, стягувач заявою від 09.12.2024, яку надіслано поштовим відправленням на адресу відділу ДВС та останнім отримано 21.01.2025, звернувся про примусове виконання рішення суду до якої долучив оригінал виконавчого листа, виданого 15.08.2024 Вінницьким окружним адміністративним судом у справі № 560/20329/23; копію паспорта та реєстраційного номеру облікової картки платника податків; копію довідки з банківськими реквізитами.
22.01.2025 державним виконавцем винесено постанову «Про відкриття виконавчого провадження» № 76860268, постанову «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження», постанову «Про стягнення виконавчого збору».
Колегія суддів акцентує увагу на нормах ч. 4 ст.4 ЗУ №1404-VIII, якими визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.
Отже, наявність судового рішення про відстрочення виконання не є передбаченою законом підставою для відмови у прийнятті виконавчого документа до виконання на етапі отримання виконавцем заяви стягувача про примусове виконання. Разом з тим, передбачених законом підстав для вчинення таких дій відповідачем не встановлено.
Натомість пунктом 6 ч. 1 ст. 34 ЗУ №1404-VIII передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення. Відповідно до ч. 2 цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову. Ці вимоги у спірних правовідносинах відповідачем виконані.
Отже, зазначене свідчить про те, що приймаючи оскаржувані рішення, відповідач дотримався зазначених вище обов`язків.
При цьому посилання апелянта на пункт 8 частини 1 статті 37 Закону України № 1404-VIII, згідно з яким виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо строк відстрочення виконання рішення, наданої судом, який ухвалив це рішення, не закінчився, не було враховано. Це зумовлено тим, що у розгляді судового питання про відстрочення виконання рішення відповідач у справі участі не брав, а також відсутні докази того, що йому стало відомо про відповідну ухвалу суду до дати її реєстрації, як вхідної кореспонденції, що відбулася вже після винесення оскаржуваної постанови.
Водночас, відсутні будь-які звернення позивача, як боржника у виконавчому провадженні або повідомлення стягувача, подані разом із заявою про примусове виконання до відповідача, чи інші належні та допустимі докази, які б достовірно підтверджували факт повідомлення відповідача про ухвалу суду щодо відстрочки виконання рішення до 22.01.2025.
Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність винесення спірних постанов та відсутність правових підстав для скасування оскаржуваних рішень.
Щодо порушеного строку державним виконавцем щодо вчасного направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, постанови у ВП № 76860268 від 22.01.2025 були передані державним виконавцем до поштового відділення лише 29.01.2025, що підтверджується трекінг-номером поштового відправлення № 0601106329250. Вказане свідчить про порушення державним виконавцем установлених строків повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, що є підставою для визнання відповідних дій протиправними.
Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дії державного виконавця в частині недотримання вимог абзацу третього частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» слід визнати протиправними. Зокрема, встановлено, що постанова «Про відкриття виконавчого провадження» від 22.01.2025 у ВП № 76860268 не була надіслана на адресу військової частини НОМЕР_1 не пізніше наступного робочого дня після її винесення, як того вимагає зазначена норма закону.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Шидловський В.Б.    Сапальова Т.В.