Справа № 462/2706/25                                 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г.М. 
Провадження № 33/811/1170/25                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю захисника – адвоката Шали Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шали Ростислава Михайловича на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, 

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 605,60 грн. 
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 09.04.2025 року о 17 год. 30 хв. у м. Львові, на вул. Городоцька, 302, керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , після дорожньо-транспортної пригоди за його участі, вживав алкогольні напої. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.10є Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Шала Р.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови та постанову суду скасувати.
Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що постанова суду від 10.06.2025 року не могла бути оскаржена у встановлений законом десятиденний строк з дня її винесення, оскільки ОСОБА_1 з 04.06.2025 року перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 .
Крім того, до 18.07.2025 року ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Шала Р. з оскарженою постановою ознайомлені не були.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що справу про притягнення ОСОБА_1 було розглянуто за його відсутності, при цьому про час і місце розгляду справи останній сповіщений судом не був. 
З цього приводу посилається на постанову Верховного Суду від 25.05.2022 року у справі №465/5145/16-а.
Зазначає, що у матеріалах справи наявна судова повістка від 22.05.2025 року, згідно з якою ОСОБА_1 викликається до суду на 10:15 10.06.2025 року, однак відсутні докази вручення повістки чи надсилання її поштою.
У судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час, дату і місце судового засідання не з`явився. Натомість захисник – адвокат Шала Р.М. не заперечив про розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .
Заслухавши виступ захисника – адвоката Шали Р.М. на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.
Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.
Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Так, 10 червня 2025 року судом прийнята оскаржувана постанова, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 10 червня 2025 року і закінчився 19 червня 2025 року.
Як убачається з матеріалів справи, розгляд судом справи відносно ОСОБА_1 відбувся за відсутності останнього, доказів, які б підтверджували отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови суду у межах строку на апеляційне оскарження матеріали справи не містять. З матеріалами справи захисник – адвокат Шала Р.М. ознайомився 18 липня 2025 року, з апеляційною скаргою останній в інтересах ОСОБА_1 звернувся 21 липня 2025 року.
З огляду на вказане, апеляційний суд вважає, що наведені апелянтом доводи у якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення цього строку підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ч.7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Із тексту апеляційної скарги убачається, що захисником не оспорюється факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Захисник також не оспорює, що обставину складення протоколу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 фіксувалася правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на приписи ч.7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не переглядаються.
Як на підставу для задоволення апеляційних вимог, скасування постанови суду та закриття провадження у справі, захисник посилався лише на те, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 і останнього не повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, чим порушено його права. 
Апеляційний суд зазначає, що сама по собі та лише обставина, що справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_1 не є безумовною підставою для скасування постанови суду та закриття провадження у справі, оскільки правові підстави для прийняття такого рішення, регламентовані ст. 247 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції зважає на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості захищати власні інтереси у справі, шляхом подання апеляційної скарги з наведенням мотивів і доводів в обгрунтування власної правової позиції, і це право йому було забезпечено апеляційним судом, шляхом поновлення строку на апеляційне оскарження. Окрім того, апеляційний суд враховує і ту обставину, що представництво та захист інтересів у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 забезпечується адвокатом, тобто він користується професійними правничими послугами, а тому за наведених вище обставин, апеляційний суд вважає, що право на захист особи забезпечено. 
Переглядаючи цю справу апеляційний суд враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі справі «Серявін та інші проти України», ЄСПЛ зазначав: «ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті».
У відповідності до диспозиції ч. 4 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у вживанні особою, яка керувала транспортним засобом, алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди за її участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.10 "є" ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю.
Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 130 КУпАП, суд в основу оскаржуваної постанови поклав відомості, зафіксовані у протоколах серії ЕПР1 № 295566 від 09.04.2025 року, серії ЕПР1 № 295601 від 09.04.2025 року, рапортах від 09.04.2025 року, 14.04.2025 року, направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.04.2025 року, постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 4463460 від 09.04.2025 року.
Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.
Тому підстав для скасування постанови судді Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити скаргу захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокату Шалі Ростиславу Михайловичу строк апеляційного оскарження постанови судді Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2025 року. 
Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шали Ростислава Михайловича – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          М.Ф.Романюк