Ухвала
 
18 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 461/3751/23
провадження № 61-9130ск25   
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Пархоменко П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Львівського апеляційного суду від 13 червня 2025 року у складі колегії суддів: Левика Я. А.,  Крайник Н. П., Шандри М. М., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент архітектури та містобудування Львівської обласної державної адміністрації, Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» про зобов`язання до вчинення дій, приведення приміщення до попереднього стану,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2023 року ОСОБА_3 ,    ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в інтересах яких діє представник - адвокат Балюк О. С., звернулись в суд із позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення дій, приведення приміщення до попереднього стану.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру №  НОМЕР_1 , виданим Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 08 квітня 2015 року, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності по 1/4 частині ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
 
Після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належну йому частку вказаної квартири успадкувала його донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Четвертої львівської державної нотаріальної контори Мельник Г. Я. Характеристики квартири АДРЕСА_1 та її обладнання наведені в технічному паспорті, який є складовою частиною свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
 
Так, згідно із технічним паспортом, згадана вище квартира розташована на третьому поверсі чотирьох поверхового будинку та складається із трьох кімнат, житловою площею 59,5 кв. м, в тому числі: 1-а кімната - 18,6 кв. м (позначена на технічному паспорті під Літ. 15-г); 2-а кімната - 23,7 кв. м (позначена під Літ. 15-13); 3-я кімната - 17,2 кв. м (позначена під Літ 15-16); кухня площею 7,0 кв. м (Літ.15-14); коридор площею 10,0 кв. м (Літ.15-15), коридор площею 5,3 кв. м (Літ І), вбиральня площею 2,8 кв. м у спільному користуванні з кв. м 15-г, яка належить на праві власності позивачам (Літ V), та коридор площею 38,4 кв. м у спільному користуванні з квартирами АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 . 
 
Належність на праві власності позивачам вбиральні площею 2,8 кв. м підтверджується також експлікацією внутрішніх площ до плану житлового будинку, розпорядженням Галицької районної адміністрації № 336 від 26 серпня 2014 року. 
 
Згідно із договором дарування, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 24 квітня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О. М., відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати житловою площею 26,7 кв. м та кухні, загальна площа квартири становить 55,2 кв. м, коридор площею 38,4 кв. м знаходиться у спільному користуванні. 
 
У квітні 2023 року відповідач ОСОБА_1 здійснив перепланування своєї квартири та самовільно, незаконно змурував стіну і приєднав до своєї квартири належну позивачам на праві власності вбиральню площею 2,8 кв. м та захопив частину коридору, який знаходиться у спільному користуванні. Доступу до вбиральні позивачі не мають, добровільно врегулювати дане питання з відповідачем не вдалося. 
 
З цього приводу позивачі звернулись із заявою до ЛКП «Айсберг», Львівської міської ради, Департаменту архітектури та містобудування Львівської обласної державної адміністрації, на даний час надійшла відповідь від Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про те, що районній адміністрації не делеговано повноваження розгляду питань реконструкції, перепланувань чи самовільних перепланувань квартир. Відтак належної реакції з боку інших органів немає, а тому для захисту своїх порушених прав, позивачі змушені звертатись до суду. Окрім цього, відповідач разом з привласненою ним вбиральнею виставив свою квартиру на продаж. 
 
Таким чином, позивачі вважали, що змурована відповідачем стіна є самочинним будівництвом, оскільки така забудова порушує права інших осіб, а тому відповідно до статті 376 ЦК України, підлягає знесенню. Зазначений будинок, а відповідно і квартири в ньому, є пам`яткою архітектури місцевого значення, а відповідач здійснив перепланування квартири АДРЕСА_3 незаконно та самовільно, без одержання ним спеціального письмового дозволу органу охорони культурної спадщини, шляхом приєднання до своєї квартири вбиральні площею 2,8 кв. м, яка належить на праві власності позивачам.
 
ОСОБА_3 ,   ОСОБА_4 та    ОСОБА_5  просили:
зобов`язати ОСОБА_1 привести приміщення в попередній стан відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу змурованої стіни та забезпечення вільного доступу позивачів до вбиральні площею 2,8 кв. м.
 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент архітектури та містобудування Львівської обласної державної адміністрації, Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» про зобов`язання до вчинення дій, приведення приміщення до попереднього стану відмовлено. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2023 року, у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 , - скасовано.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 13 червня 2025 року апеляційну скаргу Балюк О. С. в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року - скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент архітектури та містобудування Львівської обласної державної адміністрації, Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» про зобов`язання до вчинення дій, приведення приміщення до попереднього стану - задоволено. Зобов`язано відповідача ОСОБА_1 привести приміщення 3-го поверху будинку АДРЕСА_4 в попередній стан, відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу змурованої стіни на місці колишнього входу у приміщення вбиральні, площею 2.8 кв. м з приміщення коридору, площею 38,4 кв. м та забезпечення вільного доступу позивачів до вбиральні.
 
17 липня 2025 року   ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, підписану представником ОСОБА_2 , постанову Львівського апеляційного суду від 13 червня 2025 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
            під час розгляду справи судами встановлено, що позивачами та їх представником не надано копій документів, що обов`язково зберігаються у Комунальній установі «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» котрі б вказували, яким чином здійснювалися обміри спірного приміщення вбиральні, яке вже перебувало у приватній власності, працівниками МБІ та яким чином визначалися частки квартири АДРЕСА_1 у площах двох коридорів та вбиральні, які передані у спільне користування, адже площа закріплених за квартирою АДРЕСА_3 кімнат і приміщень згідно плану складає 77,6 кв. м, а у свідоцтві про право власності площа квартири АДРЕСА_3 вказана 99,6 кв. м;
суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляції з`ясовував ці питання розбіжностей розмірів площ квартири у представника позивачів, намагаючись перевірити, які площі приміщень увійшли в загальну площу квартири АДРЕСА_3 , проте відповіді на це запитання не отримав і документальні розрахунки органу приватизації з цього приводу суду надані не були;
Львівським апеляційним судом порушені норми матеріального права, а саме статті 317, статті 319, статті 321 ЦК України стосовно права власності ОСОБА_1 і державних гарантій непорушності та заборон обмеження у його здійсненні;
під час апеляційного розгляду представник відповідача ОСОБА_1 повідомляв Львівський апеляційний суд, що в провадженні Галицького районного суду наявна не розглянута цивільна справа про визнання недійсним розпорядження № 336 від 26 серпня 2014 року Галицької районної адміністрації ЛМР у частині передачі у спільне користування квартирі АДРЕСА_3 та квартирі АДРЕСА_3 «г» на АДРЕСА_4 приміщення вбиральні, площею 2,8 кв. м, визнання недійсним та скасування наказу № 116-Ж-Г від 08 квітня 2015 року управління комунальної власності ДЕР ЛМР, свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 08 квітня 2015 року на кв. АДРЕСА_1 , скасування рішення про державну реєстрацію прав, оскільки на той час вказане приміщення вбиральні вже сім років було у законний спосіб передане і перебувало у власності попереднього власника ОСОБА_7 .
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про усунення перешкод в користуванні приміщеннями шляхом демонтажу змурованої стіни на місці колишнього входу у приміщення вбиральні та забезпечення вільного доступу позивачів до вбиральні
 
Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
У касаційній скарзі вказується, що ця  справа торкається питання права стосовно непорушності права власності, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і виняткове значення для відповідача ОСОБА_1 , оскільки предмет спору був набутий у власність шляхом приватизації попереднім власником, який на даний час помер. Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і в чому проявляється виняткове значення для відповідача цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і справа має виняткове значення для відповідача.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржене судове рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Львівського апеляційного суду від 13 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент архітектури та містобудування Львівської обласної державної адміністрації, Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» про зобов`язання до вчинення дій, приведення приміщення до попереднього стану.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                    В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                     І. О. Дундар 
 
                                                                                              П. І. Пархоменко