П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 565/482/23
Провадження № 22-ц/4815/794/25

Головуючий у Володимирецькому районному суді 
Рівненської області: суддя Котик Л.О.
Додаткове рішення суду першої інстанції 
(повним текстом) ухвалено:
28 березня 2025 року у селищі Володимирець
Вараського району Рівненської області
Фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і поділ майна, 
в с т а н о в и в:
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право на  частину у праві спільної власності на  автомобіль марки BMW, модель X3, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .
Визнано за ОСОБА_2 право на  частину у праві спільної власності на автомобіль марки BMW модель X3, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 29 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області – без змін.
Додатковим рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 300 гривень понесених витрат за надану професійну правничу допомогу.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване додаткове рішення незаконним і необґрунтованим, що фактично полягало у порушенні норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, задовольнивши заяву повністю і стягнувши із ОСОБА_2 на користь позивача 17 700 гривень витрат за професійну правничу допомогу.
Обґрунтовуючи її, зазначалося про залишення судом без уваги того, що між Адвокатським бюро "Оксани Полюхович" і ОСОБА_1 18 травня 2023 року було укладено договір про надання правничої допомоги, а на підтвердження якого між ними складено акт наданих послуг від 13 березня 2025 року. За умовами правочину його сторони ствердили, що з урахуванням наданих послуг, в т.ч. кількості судових засідань, розмір адвокатського гонорару складає 17 700 гривень, правнича допомога надана повно, об`єктивно та відповідно до законодавства.
Не погоджуючись із запереченнями представників ОСОБА_2 – адвокатів Мудрака О.С. та Бірука О.В., заявником вказувалося про їх узагальнений характер і зміст, вони не відповідають обставинам справи, а, як наслідок, відсутні обґрунтовані підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
При цьому не заслуговують на увагу як необґрунтовані і твердження про неявку представника позивача в судові засідання без поважних причин, а також не містять доводів про неспівмірність понесених витрат зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи тощо.
Ці обставини судом враховані не були.
Вважає, що в зв`язку з цим судом не було додержано положень ст.ст. 270, 133, 134, 137, 141 ЦПК України, ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а також висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постановах від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, від 12 квітня 2023 року у справі №511/2303/19 та у додатковій постанові від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19.
Зверталася увага на те, що після зміни розміру позовних вимог 28 березня 2024 року судом прийнято відповідну заяву позивача та вирішено вважати ціну позову у 507 048, 50 гривень, тоді як при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення суд застосував помилкову ціну позову у 484 909, 80 гривень. Тобто судом застосовано неправильну ціну позову.
Тому вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу у 17 700 гривень є реальним, понесені витрати на професійну правничу допомогу є необхідними для розгляду справи, наявні у матеріалах справи докази дають можливість встановити склад наданих адвокатом робіт, що відповідає критеріям розумності та співмірності зі складністю справи.
У поданому відзиві представник ОСОБА_2 – адвокат Мудрак О.С., вважаючи оскаржуване додаткове рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Як з`ясовано, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 29 липня 2025 року, позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право на  частину у праві спільної власності на  автомобіль марки BMW, модель X3, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .
Визнано за ОСОБА_2 право на  частину у праві спільної власності на автомобіль марки BMW модель X3, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 300 гривень понесених витрат за надану професійну правничу допомогу.
Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування узагальнений характер і зміст заперечень проти заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, їх невідповідність обставинам справи та відсутність обґрунтованих підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, то з ними погодитися не можна.
Так, 18 травня 2023 року між ОСОБА_1 і Адвокатським бюро "Оксани Полюхович" в особі керуючого адвоката Полюхович О.І. укладено договір про надання правничої допомоги.
Відповідно до пункту 4.2. договору розмір гонорару у справі №565/686/23 становить від 7 000 гривень у суді першої інстанції та від 5 000 гривень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Такі ж розміри за надану правничу допомогу визначено сторонами і у справі №565/482/23. Конкретний розмір гонорару визначається сторонами в акті наданих послуг, що підписується протягом п`яти календарних днів після завершення розгляду справи на відповідній стадії процесу. Сплата гонорару здійснюється протягом десяти днів після проголошення судом повного рішення у конкретній судовій справі на кожній стадії процесу.
З акту наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 18.05.2023 у справі №565/482/23 від 13.03.2025 вбачається, що правнича допомога надана бюро для клієнта у повному обсязі на підставі відповідного договору. Цим актом ОСОБА_1 підтвердив, що отримав у повному обсязі правничу допомогу у формі вивчення та аналізу документів у справі; аналіз судової практики та чинного законодавства для доведення обґрунтованості позову; визначення правової позиції для ефективного захисту прав та інтересів клієнта; підготовка і надання письмових документів (клопотань, заяв) до суду; консультації клієнта щодо правової визначеності та захисту прав клієнта у суді; участь у судових засіданнях у Володимирецькому районному суді на підставі договору від 18.05.2023.
Сторони також ствердили, що розмір гонорару на користь Адвокатського бюро у справі №565/482/23 складає 17 700 гривень. При цьому ОСОБА_1 не має жодних претензій до бюро, правнича допомога надана повно, об`єктивно і відповідно до законодавства.
Між тим, згідно із ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги – це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.
Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\West Alliance Limited проти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. 
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат:
-        розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
-        розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
У разі недотримання останніх вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Суд попередньої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки розмір витрат, про стягнення яких просить адвокат, є завищеними стосовно іншої сторони справи. При цьому враховано обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обсяг наявних у справі матеріалів, підготовка документів у справі не потребувала тривалого часу і великого об`єму аналітичної роботи, а також заперечення відповідача проти заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Зважаючи на викладене, суд ухвалив оскаржуване додаткове рішення та стягнув з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6 300 гривень.
Отже, всупереч доводам апеляційної скарги суд першої інстанції вирішив питання розподілу понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу адвоката з урахуванням основних засад цивільного судочинства, в т.ч. пропорційності, співмірності та розумності. 
Колегія суддів з визначеним судом розміром відшкодування і підставами його зменшення погоджується повністю. 
Аналізуючи процесуальне законодавство про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.
Подібні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.
Такий підхід простежується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, провадження № К/9901/13036/19, від 08 вересня 2020 року у справі № 640/10548/19, провадження № К/9901/33762/19, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, провадження № К/9901/22452/20.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, підлягає врахуванню практика та рекомендації Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду
Щодо гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.
Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в т.ч. витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому. Про це ЄСПЛ зазначав, зокрема, у справі "Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану" (заява № 37083/03, пункт 106).
Тому аргументи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. 
Так само спростовуються правильністю висновків суду і покликання щодо хибності тверджень оскаржуваного додаткового рішення про неявку представника позивача в судові засідання без поважних причин, а також не містять доводів про неспівмірність понесених витрат зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи тощо.
Тобто не заслуговують на увагу як необґрунтовані й доводи заявника про застосування іншої ціни позову - замість 507 048, 50 гривень застосовано 484 909, 80 гривень. 
Помилковими є твердження автора апеляційної скарги на недодержання судом норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Так, відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове вирішення процесуального питання, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Решта доводів апеляційної скарги також є необґрунтованими і тому колегією суддів відхиляються.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Підставою для залишення оскаржуваного додаткового рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 березня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                         С.В. Хилевич

Судді:                                                                 С.В.Боймиструк

С.С.Шимків