ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4028/25 Справа № 628/2692/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 53 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
при секретарі - Травкіній В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року у складі судді Городецького Д.І.
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи - приватний нотаріус Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Литвинова Інна Вікторівна, приватний нотаріус Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєва Алла Олександрівна про припинення права власності, витребування майна, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, визнання незаконної державної реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі, скасування державної реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі на здійснення повороту виконання нікчемного правочину, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок та земельну ділянку, виселення з житлового будинку, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на нерухоме майно, у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
У визначений законодавством строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто є таким, що прийняв спадщину.
Зазначає, що ОСОБА_4 страждала на психічні розлади, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи. Проте, 27 вересня 2011 року за життя ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_1 спадковий договір, предметом якого був житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з укладенням спадкового договору, нотаріусом було накладено заборону на відчуження зазначеного нерухомого майна.
Разом з тим, 24 травня 2021 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області ухвалене рішення у справі за його позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Литвинова І.В. про визнання недійсним спадкового договору та застосування наслідків недійсного правочину, яким визнано недійсним спадковий договір, укладений 27 вересня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , предметом якого був житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, незважаючи на наявність спору в суді щодо спадкового договору, ОСОБА_1 після смерті матері здійснив реєстрацію прав власності на житловий будинок та 03 квітня 2021 року уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку. У зв`язку із чим, нотаріусом відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки житловий будинок є власністю іншої особи.
Вважає договір купівлі-продажу житлового будинку нікчемним, оскільки ОСОБА_1 не був власником зазначеного нерухомого майна, спадковий договір, на підставі якого останній зареєстрував право власності на житловий будинок визнано недійсним, винними діями ОСОБА_1 він був позбавлений права на спадкування за законом.
На підставі викладеного вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просити суд припинити право власності ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке вона отримала за нікчемним правочином; витребувати у ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконною державну реєстрацію щодо земельної ділянки в Державному земельному кадастрі на земельну ділянку площею 0,0631 га., кадастровий номер 6310700000:59:006:0012, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі на земельну ділянку площею 0,0631 га., кадастровий номер 6310700000:59:006:0012, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконною державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0631 га., кадастровий номер 6310700000:59:006:0012, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконною державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; на здійснення повороту виконання нікчемного правочину, скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0631 га., кадастровий номер 6310700000:59:006:0012, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; на здійснення повороту виконання нікчемного правочину, скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; висилити ОСОБА_3 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: житлового будинку - літ.А, загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., сараю - літ.В, сараю - літ.Д, сараю - літ.Ж, погрібу - літ.С, погрібу - літ.Г, вбиральні - літ.У, літньої кухні - літ.Б; літнього душу - літ.Е, огорожі - №1, 2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме - 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: житлового будинку - літ.А, загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., сараю - літ.В, сараю - літ.Д, сараю - літ.Ж, погрібу - літ.С, погрібу - літ.Г, вбиральні - літ.У, літньої кухні - літ.Б; літнього душу - літ.Е, огорожі - №1, 2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки відчуження ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку, який був фактично власністю ОСОБА_2 , відбулося поза волею останнього, тобто, вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом, вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за вказаною вище адресою у порядку спадкування за законом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню й оскільки суд прийшов до висновку про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку, у розумінні положень ст. 388 ЦК України наявні підстави для витребування у ОСОБА_3 відповідної частини спірного житлового будинку.
Не погодившись з таким рішення суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду в частині задоволеного позову та ухвалити у відповідній частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що на підставі укладеного спадкового договору між ним та його померлою матір`ю ОСОБА_4 , він набуває право власності на спірний житловий будинок після смерті останньої, який в подальшому, будучи власником вказаного будинку, продав ОСОБА_3 , яка в даному випадку є добросовісним набувачем спірного житлового будинку, а тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на частину спірного житлового будинку. 
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволеного позову, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лозова, Куп`янського району, Харківської області, актовий запис про смерть від 24 вересня 2019 року за № 590, складений Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Згідно довідки сектору державної реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Куп`янської міської ради, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до матеріалів спадкової справи 113/2019, заведеної приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В. після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявами про прийняття спадщини звернулися: 04 жовтня 2019 року син спадкодавця ОСОБА_1 та 09 жовтня 2019 року син спадкодавця ОСОБА_2 .
Постановою приватного нотаріуса Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В. від 20 липня 2021 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із наявністю спадкового договору.
Відповідно до архівної інвентаризаційної справи № 4854 КП Куп`янське бюро технічної інвентаризації, а також Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину (№ 1-5160 від 22 листопада 2003 року) виданого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Гречук Є.О та свідоцтва про право власності (№ 1-5158 від 22 листопада 2003 року) виданого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Гречук Є.О., зазначений житловий будинок з господарськими будівлями складається з житлового будинку - літ.А, загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., сараю - літ.В, сараю - літ.Д, сараю - літ.Ж, погрібу - літ.С, погрібу - літ.Г, вбиральні - літ.У, літньої кухні - літ.Б; літнього душу - літ.Е, огорожі - №1, 2.
Згідно спадкового договору, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В. 27 вересня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3832, договір укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , предметом договору є належний на праві особистої приватної власності (згідно п.4 спадкового договору) ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,0500 га., наданій для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6310700000:59:005:0021. За умовами договору, ОСОБА_1 зобов`язується виконувати розпорядження ОСОБА_4 і в разі її смерті набуває право власності на вказане майно.
Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24 травня 2021 року, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 15 березня 2023 року у цивільній справі № 628/3362/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Литвинова І.В. про визнання недійсним спадкового договору та застосування наслідків недійсного правочину, визнано недійсним спадковий договір, укладений 27 вересня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 
03 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 купила житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: житлового будинку - літ.А, загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., сараю - літ.В, сараю - літ.Д, сараю - літ.Ж, погрібу - літ.С, погрібу - літ.Г, вбиральні - літ.У, літньої кухні - літ.Б; літнього душу - літ.Е, огорожі - №1, 2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказаний житловий будинок належить продавцю на підставі спадкового договору від 27 вересня 2011 року, договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О., реєстровий номер № 566.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 , 02 жовтня 2019 року.
В подальшому, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на вищевказаний житловий будинок, було зареєстровано за ОСОБА_3 , 03 квітня 2021 року.
Управлінням містобудування, архітектури та земельних відносин Куп`янської міської ради 02 серпня 2021 року на запит адвоката Пухтаєвич О.О. надано відповідь, згідно якої, будь-які рішення відносно земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 за 2020 та 2021 року, що стосуються ОСОБА_1 міською радою не приймалися. 
Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка площею 0,0631 га., кадастровий номер 6310700000:59:006:0012, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , немає відомостей про її власника.
Згідно приписів ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст. 46 цього Кодексу).
У відповідності до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Згідно до приписів ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.
На підставі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
На підставі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Приписами ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.
У відповідності до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
На підставі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч.2 ст. 353 цього Кодексу.
Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
У відповідності до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
На підставі положень ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
На підставі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно до положень ст. 1215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Згідно положень ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відчуження 1/2 частини житлового будинку, який був фактично власністю ОСОБА_2 , відбулося поза волею останнього, тобто, вибуло з володіння не з його волі іншим шляхом, вимоги про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню й оскільки суд дійшов до висновку про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку у відповідності до положень ст. 388 ЦК України з ОСОБА_3 на його користь належить витребувати 1/2 частину спірного житлового будинку.
Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки позивачем обраної належний спосіб захисту порушеного права, заявлені вимоги є доведеними та обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом та витребування на його користь відповідної частини спірного житлового будинку.
Доводи апеляційної скарги про те, що на підставі спадкового договору, укладеного 27 вересня 2011 року між померлою ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , останній набуває право власності на спірний житловий будинок та здійснив реєстрацію за собою права власності на вказану нерухомість, а тому відсутні підстави для визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24 травня 2021 року, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 15 березня 2023 року, спадковий договір, укладений 27 вересня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , предметом якого був житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визнано недійсним, тому спірне нерухоме майно підлягає поділу між спадкоємцями першої черги й оскільки ОСОБА_2 є одним із спадкоємцем першої черги за законом, у визначений законом строк звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини, він є власником спадкового майна у відповідному розмірі. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що у даному випадку ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірного будинку, на що суд першої інстанції уваги не звернув належної уваги та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову в частині витребування домоволодіння на користь позивача, є безпідставними, оскільки судом надано на ці доводи вичерпну відповідь, вказані доводи суперечить наявним в матеріалах справи доказам, а судом першої інстанції в свою чергу було в повному обсязі з`ясовано всі обставин, необхідні для вирішення спору у даній справі. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у разі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом й належним способом захисту власника є саме витребування майна у добросовісного набувача. 
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 04 червня 2025 року
Повний текст судового рішення складено 16 червня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова
Судді: В.С. Городнича
Т.П. Красвітна