Справа № 938/1017/24 
Провадження № 22-ц/4808/865/25 
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Девляшевського В.А., Луганської В.М.,
за участю секретаря        Кузнєцова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» на рішення Верховинськогорайонного суду від 07 квітня 2025 року, ухвалене в складі судді Чекан Н.М. в селищі Верховина, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс»до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (торгова марка «Credit7») та ОСОБА_1 укладеного Договір №3803094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 20000 грн. строком на 360 днів шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування (730% річних).
Кредитний договір укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора та підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Зокрема, відповідач в особистому кабінеті в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора прийняла пропозицію укласти кредитний договір, який підписала 08.07.2023 о 09.43.38 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором A049, надісланим на номер телефону, що наданий нею. Кредитні кошти перераховані відповідачу 08.07.2023 на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк».
Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, що відображено в розрахунку заборгованості, наданому первісним кредитором.
24.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено Договір факторингу №24/04/2024, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №3803094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.07.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
Враховуючи вищевказане, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором №3803094 від 08.07.2023, розмір якої на 24.04.2024 становить 134800 гривень (20000 гривень - заборгованість за кредитом, 114800 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 08.07.2023 по 24.04.2024 (включно)).
Рішенням Верховинського районного суду від 07 квітня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість (на 24.04.2024) за Договором №3803094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.07.2023 в розмірі 77400 гривень, яка складається з 20000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 57400 гривень - заборгованість за нарахованими процентами, а також 1390 гривень 90 копійок судового збору. Витрати на професійну правничу допомогу позивача та відповідача залишено за кожним із них.
Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог, ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушенням норм матеріального та процесуального права в цій частині.
Вважає, що суд першої інстанції неправомірно зменшив суму заборгованості за нарахованими процентами за кредитним договором.
Вказує, що Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит процентів, комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідач перед укладенням Кредитного договору ознайомилася з Паспортом споживчого кредиту, в якому стисло у формі таблиці повідомляється про основні умови кредитування, а саме: сума кредиту, розмір процентної ставки, строк користування кредитом, розмір щомісячного платежу тощо. Також перед укладенням Кредитного договору відповідач ознайомилася з його змістом, де сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту.
Підписавши кредитний договір, позичальник погодилася з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини із кредитодавцем, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, проте погодила зі своєї сторони такі умови Кредитного договору, підписавши його.
Кредитний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником.
Також скаржник вважає неправомірною відмову суду першої інстанції у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. та зменшення судового збору з 2422,40 грн. до 1390,90 грн. за подання позовної заяви. Вказує, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Стверджує, що у матеріалах справи є всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. Витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 10000 грн. є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Зазначає, що у запереченні представника відповідача не обґрунтовано яким чином вид оподаткування діяльності впливає на професійний статус особи, яка надає професійну правову допомогу, а факт перебування особи на спрощеній системі оподаткування нівелює наявність у такої особи статусу адвоката. Таким чином, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат позивачем.
Окрім цього, за складання та подання апеляційної скарги у цій справі позивачем також понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині зменшення суми заборгованості за нарахованими процентами, судових витрат по сплаті судового збору та у частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 08.07.2023 по 24.04.2024 (включно) у розмірі 114800,00 грн., стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. за подання позовної заяви та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн., які понесені у суді першої інстанції. Також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3633,60 грн. за подання апеляційної скарги.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник апелянта - адвокат Руденко К.В. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник відповідача - адвокат Парфан Т.Д. в залі суду щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення місцевого суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом апеляційної скарги рішення суду першої інстанції оскаржується в частині незадоволених позовних вимог, тому апеляційним судом переглядається тільки в цій частині.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 08.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Договір №3803094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, підписаний електронним підписом позичальника, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати та надало відповідачу кредит в сумі 20000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 360 днів, що може бути змінений (у бік зменшення), а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші обов`язки, передбачені Договором (а.с. 9-18).
Згідно п. 1.4 Договору стандартна процента ставка становить 2,00% в день у межах строку кредиту.
Знижена процента ставка - 1,10% в день застосовується, якщо клієнт до 07.08.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором.
Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 30341,06% (п. 1.5.1); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 14750,90% (п. 1.5.2).
Згідно із п.2.1 Договору кредит надано шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної карти) № НОМЕР_2 .
Відповідно до п. 1.8 Договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.
Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А049 08.07.2023 о 09:43:38 (а.с. 18).
Крім того, відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором А049 Додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3803094 від 08.07.2023 - Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (а.с. 18 (зворот)), в якій вказано: загальна вартість кредиту - 158600 гривень, з яких 20000 гривень - тіло кредиту, 138600 гривень - проценти за користування кредитом. Якщо клієнтом не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розмір процентів буде перераховано за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим перший платіж збільшиться та складе 12000 гривень, а загальна сума розмірів платежів буде мати значення: 164000 гривень, з яких 144000 гривень - проценти.
Також позивачем додано копію Паспорту споживчого кредиту до даного Договору із зазначенням основних умов кредитування та процентної ставки кредиту, підписаний електронним підписом позичальника (одноразовим ідентифікатором А049). Вказано, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 09.07.2023. Зазначено, що загальна вартість кредиту за зниженою процентною ставкою - 158000 гривень, за стандартною процентною ставкою - 164000 гривень (а.с. 25-26).
Відповідно до копії довідки від 26.04.2024 №1325-2604 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» сервісу он-лайн платежів iPay.ua 08.07.2023 о 09:45:20 годин згідно договору на переказ коштів, укладеного з ТОВ «Лінеура Україна», перераховано кошти в сумі 20000 грн. на карту, маска НОМЕР_1 (а.с. 22).
Як вбачається інформації АТ КБ «ПриватБанк», наданої на запит суду першої інстанції, на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_3 , фінансовий номер телефону НОМЕР_4 . Із виписки по особовому рахунку вбачається, що на вказану платіжну карту 08.07.2023 зараховано кошти у розмірі 20000 грн. (а.с. 77-83).
Таким чином, місцевий суд прийшов до висновку, що позивачем доведено факт укладення 08.07.2023 Договору №3803094 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , а також факт перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 20000 грн. на її карту № НОМЕР_3 .
24.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено Договір факторингу №24/04/24, у відповідності до умов якого клієнт відступає фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору (2185366,65 грн.), у порядку та у строки, встановлені цим Договором (а.с. 41-47).
Згідно копії платіжної інструкції №783 про оплату за договором відступлення права вимоги №24/04/24 від 24.04.2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» перераховано ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти за договором про відступлення права вимоги №24/04/24 від 24.04.2024 (а.с. 48).
Відповідно до відомостей витягу з Реєстру боржників від 24.04.2024 до договору відступлення права вимоги №24/04/24 від 24.04.2024 відбувся перехід права вимоги за Кредитним договором №3803094 від 08.07.2023 в розмірі 134800 гривень, з яких 20000 гривень - тіло кредиту, 114800 гривень - відсотки за користування кредитом (а.с. 48 (зворот)).
Згідно Розрахунку заборгованості за Договором №3803094 від 08.07.2023 рок станом на 24.04.2024 заборгованість за період з 08.07.2023 до 24.04.2024 не погашена та становить 134800 гривень, з яких 20000 гривень - тіло кредиту та 114800 гривень - проценти (а.с. 23-28).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, який підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, і відсутні підстави для визнання такого договору неукладеним. Сторони визначили всі істотні умови договору, а тому між ними виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Також доведено зміну кредитодавця на підставі укладеного договору факторингу, отже до ТОВ «Укрглобал-Фінанс» перейшло право вимоги за Кредитним договором №3803094 від 08.07.2023, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 . Суд вважав, що заборгованість по тілу кредиту на суму 20000 грн. є доведеною, та такою, що підлягає до стягнення із відповідача у користь позивача. Однак щодо заборгованості по відсотках суд зазначав, що Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що він набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 08.07.2023, тобто до набрання чинності цим Законом, строк дії цього договору сторонами не продовжувався після набрання чинності указаним Законом, а тому процента ставка за цим договором не може розраховуватися у розмірі 1%, оскільки така норма не діяла на час укладення цього договору. Разом з тим, суд вирішив, що нараховані відсотки є явно завищені та не відповідають передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. А Верховний Суд в постанові Великої Палати від 18.03.2020 по справі №902/417/18 зазначав, що за певних умов суд може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Тому суд прийшов до висновку про можливість зменшення стягуваних відсотків за користування кредитом до 57400 грн. Зважаючи на те, що позов задоволено частково, суд стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1390,9 грн., а витрати на правову допомогу позивача та відповідача залишив за кожним із них.
Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками в частині незадоволених вимог позову, з огляду на наступне.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Позивачем доведено факт укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 08.07.2023 Договору №3803094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у формі електронного документа з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. А вказаний договір факторингу підтверджує належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
Звертаючись із позовом, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №3803094 від 08.07.2023 у розмірі 134800 гривень (20000 гривень - заборгованість за кредитом, 114800 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 08.07.2023 по 24.04.2024 (включно)).

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.».
У Кредитному договорі №3803094 від 08.07.2023 сторони, діючи відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, погодили, що кредит надається строком на 360 днів.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відсотки за користування кредитом нараховані за період з 08.07.2023 по 24.04.2024, тобто в межах строку дії договору.
Відтак посилання суду першої інстанції на практику Верховного Суду щодо можливості зменшення розміру процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання є нерелевантним до цієї справи.
Разом з тим, судом встановлено, що стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1% .
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 2,5% від суми кредиту за кожен день, з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1,5% від суми кредиту за кожен день, з 20 серпня 2024 року - 1% від суми кредиту за кожен день.
Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону.
Кредитний договір №3803094 від 08.07.2023 укладений строком 360 днів. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Тобто такий кредитний договір діяв після набрання чинності цим Законом.
А висновки суду першої інстанції про те, що процента ставка за цим договором не може розраховуватися у розмірі 1%, оскільки така норма не діяла на час укладення цього договору, не відповідають вищевказаним нормам права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що до даних правовідносин застосовується зазначений вище закон з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування».
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, умов Договору з 09.07.2023 по 07.08.2023 застосовується процентна ставка за користування кредитом, яка визначена умовами кредитного договору, а саме: 30 днів * 20000 грн. * 1,1% = 6600,00 грн.
В подальшому, з 08.08.2023 по 21.04.2024 застосовується стандартна процентна ставка за договором - 2,00%, що не суперечить Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»: 259 днів * 20000 грн. * 2,0% = 103600,00 грн.
Починаючи з 22.04.2024 по 24.04.2024 - 3 дні *(20000 гривень * 1,5%) = 900,00 грн.
Отже, загальний розмір відсотків за користування кредитом в межах вказаного строку з 08.07.2023 по 24.04.2024 становить 111100,00 грн.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором №3803094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.07.2023 року в сумі 131100 грн. 00 коп., з яких 20000,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 111100,00 грн. - прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення в цій частині.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України).
Тому, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2355 грн. 91 коп. судового збору, сплаченого за подання позову до суду першої інстанції, та 3533 грн. 86 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі №15/8/203/20.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.
У позовній заяві представник позивача - адвокат Руденко К.В. просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 5000,00 грн. На підтвердження понесення таких витрат надав суду: копію Договору про надання юридичних послуг №03/07/2023 від 03.07.2023 (а.с. 49-50); копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Руденко К.В. (а.с. 51); копію Довіреності від 26.02.2024 року на представлення інтересів ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвокатом Руденком К.В. (а.с. 52); копію Акту прийому-передачі наданих послуг №70 від 03.06.2024 (а.с. 53); Витяг з Реєстру №1 до Акту прийому-передачі наданих послуг №70 від 03.06.2024 (а.с. 53 (зворот)); копію платіжної інструкції кредитного переказу коштів від 06.06.2024 на суму 100000,00 грн. (а.с. 54).
Як зазначено в Договорі, Витягу з Реєстру №1 до Акту прийому-передачі наданих послуг №70 від 03.06.2024, адвокатом Руденком К.В. під час розгляду справи в суді першої інстанції надавалися такі послуги клієнту: підготовка позовної заяви - 5000,00 грн. Всього складених позовних заяв 10 шт. на загальну суму 50000,00 грн.
З урахуванням обсягу доказів, наявності однотипності справ та сталої судової практики, складання позовної заяви не потребувало від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу. При цьому, колегія суддів бере до уваги, що у провадженні адвоката перебувають аналогічні справи за позовами товариства до інших осіб, що підтверджується копією Акту прийому-передачі наданих послуг №70 від 03.06.2024, Витягу з Реєстру №1 до Акту прийому-передачі наданих послуг №70 від 03.06.2024, тобто процесуальні документи у таких справах є типовими.
Також суд враховує часткове задоволення вимог позову, складність справи про стягнення кредитної заборгованості, клопотання представника відповідача, матеріальний стан сторін та інші обставини, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат. Тому вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 3000,00 грн.
Щодо зазначеного апелянтом в апеляційній скарзі про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000,00 грн., то апеляційний суд зазначає наступне.
Так, на підтвердження понесення таких витрат представник позивача додатково надав суду: копію Акту прийому-передачі наданих послуг №78 від 02.05.2025 (а.с. 169); копію платіжної інструкції кредитного переказу коштів від 02.05.2025 на суму 15000,00 грн. (а.с. 170).
Як зазначено в Акті прийому-передачі наданих послуг №78 від 02.05.2025, адвокатом в суді апеляційної інстанції надавалися такі послуги клієнту: складання та подання апеляційної скарги - 15000,00 грн.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, і вважає за належне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3000,00 грн.
Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 п.п. 1, 3, 4 ст. 376 ЦПК України слід змінити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором №3803094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.07.2023 року в сумі 131100 грн. 00 коп., з яких 20000,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 111100,00 грн. - прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; а також стягнути 2355 грн. 91 коп. судового збору, сплаченого за подання позову до суду першої інстанції та 3000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
Стягнути з відповідача на користь позивача 3533 грн. 86 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Оскільки ціна позову в цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення у ній в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» задовольнити частково.
Рішення Верховинського районного суду від 07 квітня 2025 року змінити.
Стягнути зі  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (код ЄДРПОУ 41915308, адреса місця знаходження: бульвар Вацлава Гавела, будинок 4, місто Київ) заборгованість за Договором №3803094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.07.2023 року в сумі 131100 (сто тридцять одну тисячу сто) грн. 00 коп., з яких 20000,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 111100,00 грн. - прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; а також стягнути 2355 (дві тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн. 91 коп. судового збору, сплаченого за подання позову до суду першої інстанції та 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
Стягнути зі  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (код ЄДРПОУ 41915308, адреса місця знаходження: бульвар Вацлава Гавела, будинок 4, місто Київ) 3533 (три тисячі п`ятсот тридцять три) грн. 86 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги та 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                 О.О. Томин
Судді:                                                                 В.А. Девляшевський
                                                                               В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 28 липня 2025 року.