ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 р.	Справа № 520/11735/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Афанасьєвої К.Р.,
представника відповідача - Головка В.Л.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 10.06.25 року по справі № 520/11735/25
          за позовом               ОСОБА_1  
          до              Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України                      
          про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту – відповідач, ВДВС), в якому просив суд:
- постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асі Рагімової про закінчення виконавчого провадження від 24.04.2025 ВП № 77384617 визнати протиправною та скасувати.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність та безпідставність постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.04.2025 ВП № 77384617 за пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі по тексту - Закон № 1404-VIII) (фактичне виконання рішення у повному обсязі згідно з виконавчим документом), оскільки будь-яких доказів, які б підтверджували здійснення боржником нарахування позивачу суддівської винагороди на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі № 520/28570/24 останнім надано не було.
На переконання позивача, надсилання боржником державному виконавцю листа з твердженням про виконання ним рішення суду без надання належних доказів на підтвердження такого виконання, не може слугувати підставою для закінчення виконавчого провадження. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 по справі № 520/11735/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 00015622) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його неправомірність, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року у справі за № 520/11735/25 скасувати повністю і ухвалити нове судове рішення про задоволення адміністративного позову, а саме, визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асі Рагімової про закінчення виконавчого провадження ВП № 77384617 від 24 квітня 2025 року.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неповне з`ясування судом першої інстанції всіх фактичних обставин у даній справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, що в силу статті 317 КАС України є підставою для його скасування.
Наполягав, що висновок суду першої інстанції про фактичне виконання боржником судового рішення є таким, що не відповідає дійсності та спростовується поданими позивачем до суду розрахунковими листами за період з вересня 2024 року по березень 2025 року.
Пояснив, що нарахування суддівської винагороди є процедурою, яка полягає в арифметичному визначенні суми (розміру) суддівської винагороди (власне розрахуванні суми), який дорівнює доходу судді, та її відображенні у бухгалтерському обліку Вищого антикорупційного суду, що передбачено вимогами статтями 1-3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також у розрахунковому листі, який щомісяця повинен надавати боржник на виконання вимог статті 30 Закону України «Про оплату праці» та статті 110 Кодексу законів про працю України. 
Відображення нарахованої суддівської винагороди здійснюється також у розрахунковій відомості або у відомості нарахування суддівської винагороди (заробітної плати), рекомендовані форми яких містяться в Інструкції зі статистики заробітної плати (затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року за № 5 та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, зі змінами) та у наказі Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року за № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» (зі змінами), відповідно, яких в свою чергу, надано не було.
Враховуючи викладене, оскільки ані фактичного, ані формального виконання боржником рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року по справі № 520/28570/24 щодо нарахування суддівської винагороди не відбулося, постанова Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України про закінчення виконавчого провадження ВП № ВП № 77384617 від 24 квітня 2025 року була винесена за відсутності правових підстав, що свідчить про наявність підстав для її скасування.
Відповідач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Переконував, що апелянтом не наведено будь-яких доводів, які б спростовували законність та відповідність фактичним обставинам висновків суду першої інстанції.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення розгляду справи повідомлений заздалегідь та належним чином шляхом надсилання повістки в системі «Електронний суд» та публікації на офіційному веб-порталі «Судова влада» повідомлення про виклик у судове засідання.
18.07.2025 від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
У відповідності до частини 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, доводи представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі № 520/28570/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Вищого антикорупційного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Судом вирішено: "Визнати протиправними дії Вищого антикорупційного суду щодо нарахування судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 гривні.
Зобов`язати Вищий антикорупційний суд провести нарахування судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 недонарахованої суддівської винагороди за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року на підставі ч. 2, ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року - 3028,00 гривні.".
Харківським окружним адміністративним судом 04.02.2025 було видано виконавчий лист щодо: "Зобов`язати Вищий антикорупційний суд провести нарахування судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 недонарахованої суддівської винагороди за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року на підставі ч. 2, ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року - 3028,00 гривні.". 
05.03.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асею Рагімовою відкрито виконавче провадження ВП №77384617 за виконавчим листом №520/28570/24, виданим Харківським окружним адміністративним судом 04.02.2025.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асею Рагімовою від 24.04.2025 закінчено виконавче провадження ВП №77384617 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".
В постанові зазначено, що листом від 20.03.2025 за № 03.10-04/26/2025 Вищий антикорупційний суд повідомив про повне фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом.
Позивач вважає постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асі Рагімової про закінчення виконавчого провадження ВП №77384617 від 24.04.2025 протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з їх необґрунтованості та правомірності постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки у суду відсутні підстави вважати інформацію, викладену Вищим антикорупційним судом у листі від 20.03.2025 за №03.10-04/26/2025 про повне фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом, недостовірною.
Суд зазначив, що доведення невиконання судового рішення у повному обсязі включає підтвердження факту, що відповідач не виконав всі зобов`язання, які були визначені судом в його рішенні. Це може включати неповноцінне виконання, неповне виконання або повне невиконання зобов`язань.
Разом із тим, документи, що підтверджують факт невиконання або неповного виконання Вищим антикорупційним судом зобов`язань щодо нарахування суддівської винагороди матеріали справи не містять.
З огляду на те, що в межах виконавчого провадження № 77384617 відповідачем не здійснювалось примусове виконання рішення суду від 23.12.2024 у справі № 520/28570/24 в частині зобов`язання Вищого антикорупційного суду провести виплату судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 невиплаченої суддівської винагороди за період з 01 по 31 вересня 2024 року на підставі ч. ч. 2 і 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2024 року - 3028,00 гривні, з урахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, а надані позивачем розрахункові листи за березень 2025 року, вересень 2024 року, грудень 2024 року, жовтень 2024 року, листопад 2024 року, лютий 2025 року, січень 2025 року про виплачену за вказаний період суддівську винагороду не свідчать про не проведення нарахування ОСОБА_1 недонарахованої суддівської винагороди на підставі частин 2 та 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2024 року 3028,00 гривні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 129 Конституції України, однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.
Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
При цьому, в положеннях частини 1 статті 370 КАС України наголошується, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом № 1404-VІІІ.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виходячи зі змісту частини 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 18 вказаного Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Нормами пункту 9 частини 1 ст.39 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Верховний Суд у постанові 21.08.2024 у справі № 240/27324/23 сформулював правову позицію щодо застосування пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, згідно з якою виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.
Верховний Суд дійшов висновку, що державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, в межах виконавчого провадження ВП № 77384617 з примусового виконання виконавчого листа по справі №520/28570/24 на боржника - Вищий антикорупційний суд, покладалось зобов`язання провести нарахування судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 недонарахованої суддівської винагороди за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року на підставі ч. 2, ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року - 3028,00 гривні.
Листом від 20.03.2025 за №03.10-04/26/2025 (а.с.77) Вищий антикорупційний суд повідомив державного виконавця, що при виконанні судового рішення у справі № 520/28570/24 нарахування присуджених позивачем коштів суддівської винагороди є взяттям ВАКС на себе бюджетного відшкодування, виплата такої винагороди – здійсненням платежу. Таке нарахування й виплата згідно з бюджетним законодавством можливі лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, за наявності відповідного бюджетного призначення.
У кошторисі ВАКС на 2025 рік за бюджетною програмою «Здійснення правосуддя Вищим антикорупційним судом (КПКВК 0851010) за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» бюджетні кошти на нарахування й виплату суддівської винагороди суддям ВАКС на виконання ухвалених на їх користь судових рішень не передбачені.
Таким чином, ВАКС як головний розпорядник коштів Державного бюджету України та державний орган, що зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, може виконати судові рішення зобов`язального характеру, зокрема, й у справі № 520/28570/24, шляхом нарахування й виплати суддівської винагороди виключно за наявності для цього відповідних коштів за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», що наразі не вбачається можливим з причин, не залежних від ВАКС.
Також вказано, що з метою належного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 520/28570/24 у ВАКС здійснений відповідний перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за вересень 2024 року, обчислений виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду – 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року.
До вказаного листа додано таблицю (а.с. 80), з якої вбачається, що ОСОБА_1 проведено перерахунок за період вересень 2024 року, сума – 80070,89 грн.
Крім того, в якості підтвердження відсутності відповідних бюджетних призначень боржником долучено кошторис на 2025 рік, лист Міністерству фінансів України «Про внесення змін до розпису спеціального фонду Державного бюджету України на 2025 рік» від 31.01.2025 № 03.13-01/18/2025, листи Міністерства фінансів України.
Таким чином, сукупність перелічених доказів свідчить про те, що у боржника відсутня фінансова можливість виконати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 520/28570/24, у зв`язку із відсутністю відповідних бюджетних призначень, у зв`язку із чим проведено відповідний перерахунок без здійснення фактичного нарахування позивачу спірної суми грошових коштів.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що в межах спірних правовідносин на боржника покладався обов`язок саме зі здійснення нарахування судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 недонарахованої суддівської винагороди за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року на підставі ч. 2, ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року - 3028,00 гривні.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять первинних документів, в яких відображено дані щодо фактичного нарахування позивачу на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 520/28570/24  суддівської винагороди за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року на підставі ч. 2, ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року - 3028,00 гривні, що протиправно залишено поза увагою суду першої інстанції.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що наявними у матеріалах справи розрахунковими листами за період з вересня 2024 року по березень 2025 року підтверджено, що позивачу не здійснювалось нарахування суддівської винагороди за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року на підставі ч. 2, ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року - 3028,00 гривні.
На переконання колегії суддів, сам по собі Лист від 20.03.2025 за № 03.10-04/26/2025 ВАКС про повне виконання судового рішення, в якому водночас вказано про проведення відповідного перерахунку без здійснення фактичного нарахування позивачу спірної суми грошових коштів, за відсутності належних доказів на підтвердження обставин такого виконання, не підтверджує виконання боржником судового рішення.
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що обставини фактичного невиконання Вищим антикорупційним судом рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 520/28570/24 знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про передчасність та, як наслідок, протиправність  винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження № 77384617 від 24.04.2025 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VІІІ, що є підставою  та її скасування та задоволення позову та вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 по справі № 520/11735/25 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).
Згідно з наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією (а. с. 42) ОСОБА_1  сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 968,96 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 1162,75 грн відповідно до платіжної інструкції № 0.0.4439978634.1 від 03.07.2025.
Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про задоволення позову, керуючись статтею 139 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 2131,71 грн.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 по справі № 520/11735/25 -  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асі Рагімової про закінчення виконавчого провадження від 24.04.2025 ВП № 77384617.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 00015622, 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальній сумі 2131,70 (дві тисячі сто тридцять одна) грн, 71 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.В. П`янова    С.П. Жигилій