УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 383/942/23
провадження № 51-2687ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 12022121050000130 за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                        м. Калуш Івано-Франківської обл., жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 246, ч. 1 ст. 388 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2025 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 388 КК до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17 000 грн. 
Цим же вироком суд визнав невинуватим та виправдав ОСОБА_4 за ч. 1                ст. 246 КК у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене ним.
Також місцевий суд вирішив питання щодо арешту майна, речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_4 визнано винуватим за ч. 1               ст. 388 КК, оскільки він пошкодив ввірене йому майно, на яке накладено арешт.
Так, ухвалою слідчого судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 липня 2022 року накладено арешт на виявлені та вилучені 28 липня 2022 року під час огляду місця події біля с. Кохане Кропивницького р-ну Кіровоградської обл.: трактор ЮМЗ-6 з причепом, володільцем яких є                        ОСОБА_4 , та розпиляні частини дерев породи «Дуб» об`ємом 7,36 скл./м., що були на зазначеному причепі, із забороною розпорядження та користування ними до прийняття рішення у кримінальному провадженні.
ОСОБА_4 27 серпня 2022 року передано на відповідальне зберігання вказане арештоване майно та під підпис роз`яснено і попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК.
Надалі у період з 27 серпня 2022 року до 11 лютого 2023 року (точного часу під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , будучи особою, якій ввірене майно, на яке накладено арешт, з метою незаконних дій, умисно порушуючи встановлені ухвалою суду заборони щодо арештованого майна, пошкодив його шляхом розпилювання та розрубування на значно дрібніші частини, чим вчинив пошкодження ввіреного йому майна, на яке накладено арешт.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 29 квітня 2025 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування вироку Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2025 року та ухвали Кропивницького апеляційного суду від 29 квітня 2025 року в частині визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК.
Обґрунтовуючи вимоги, касатор вказує, що вину ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК, не доведено. Крім того, стверджує про порушення процесуальних прав засудженого у зв`язку                         з відмовою судів у задоволенні клопотань про огляд речових доказів.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
З огляду на наведені положення процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими місцевим та апеляційним судами.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Вирок місцевого суду в частині мотивів і підстав виправдання ОСОБА_4                     за ч. 1 ст. 246 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині сторона захисту не оскаржує.
Водночас доводи захисника щодо недоведення винуватості ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 388 КК Верховний Суд вважає безпідставними з огляду на таке.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Місцевий суд дотримався викладених вище вимог і за встановлених фактичних обставин кримінального провадження дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК. Такий висновок суду зроблено з дотриманням вимог КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду та оцінено відповідно до ст. 94 КПК.
Так, суд обґрунтовано послався, зокрема, на показання засудженого               ОСОБА_4 , за змістом яких 27 серпня 2022 року йому під розписку було передано на зберігання речові докази - дрова. Приблизно 3 місяці вони лежали надворі. Згодом засуджений вирішив їх зберегти від псування, для чого розпиляв, а деякі розколов на дрібніші частини та склав у сарай. 
Також установлені судом першої інстанції обставини підтверджуються сукупністю письмових доказів, зокрема: 
- ухвалою слідчого судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 липня 2022 року про накладення арешту на виявлені та вилучені 28 липня               2022 року під час огляду місця події біля с. Кохане Кропивницького р-ну Кіровоградської обл.: трактор ЮМЗ-6 з причепом та розпиляні частини дерев породи «Дуб» об`ємом 7,36 скл./м., із забороною розпорядження та користування ними до прийняття рішення у кримінальному провадженні;
- розпискою ОСОБА_4 від 27 серпня 2022 року, відповідно до якої він, будучи ознайомлений та попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК, отримав на відповідальне зберігання трактор ЮМЗ-6 з причепом, а також частини дерев породи «Дуб» об`ємом 7,36 скл./м., та зобов`язався зберігати до прийняття рішення у кримінальному провадженні;
- протоколом обшуку від 20 травня 2023 року, згідно з яким у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, під час якого вилучено, зокрема розпиляні та розрублені частини стовбурів та гілок -                           6,399 скл./м.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник подав апеляційну скаргу. Кропивницький апеляційний суд за результатом перегляду вироку суду першої інстанції не встановив будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, які слугували б підставою для зміни чи скасування судового рішення,                    у зв`язку з чим, вирок суду залишив без змін як законний, обґрунтований та вмотивований.
Спростовуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду  зауважила, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази підтверджують накладення арешту на майно із забороною його використання, а також його передання на відповідальне зберігання ОСОБА_4 . 
Однак засуджений, будучи ознайомлений та попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК, отримавши на зберігання частини дерев породи «Дуб» об`ємом 7,36 скл./м., що були на причепі та які він зобов`язався зберігати до прийняття рішення у кримінальному провадженні, без дозволу розпиляв їх, а деякі розколов на дрібніші частини, чим пошкодив речові докази.
Висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими та належним чином мотивованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування та мотиви, якими керувався цей суд, ухвалюючи рішення.
Викладене вище свідчить, що, установивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, у тому числі оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, з наведенням детальних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК. Ухвалюючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених Європейським судом з прав людини у висновках у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06 грудня 1998 року). Так, у зазначених рішеннях вказано, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Верховний Суд також зауважує, що всупереч доводам касатора суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про доведеність винуватості                   ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1                  ст. 388 КК, а узагальнені твердження захисника в касаційній скарзі про протилежне не спростовують встановлених місцевим судом обставин та не ставлять під сумнів допустимість доказів, якими суд обґрунтував доведеність винуватості засудженого.
Крім того, безпідставними, на переконання колегії суддів, є твердження захисника про порушення процесуальних прав засудженого у зв`язку з відмовою судів у задоволенні клопотань про огляд речових доказів.
Насамперед Суд зауважує, що визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження здійснюється судом за пропозицією учасників судового провадження (ст. 349 КПК).
Водночас кримінальний процесуальний закон не містить імперативних приписів стосовно безумовного обов`язку суду дослідити речові докази, оскільки в протилежному випадку нівелювалося б передбачене ст. 349 КПК право учасників судового провадження висловлювати свою думку про те, які докази потрібно дослідити, про порядок їх дослідження, а для суду - можливість затвердити своєю ухвалою відповідний порядок дослідження доказів і, в разі необхідності,                 змінити його. 
 
Той факт, що за результатом розгляду заявлених стороною захисту під час судових розглядів клопотань такої необхідності встановлено не було, не свідчить про порушення процесуальних прав засудженого. Крім того, Суд зауважує, що захисник у касаційній скарзі не зазначає, яким чином недослідження речових доказів вплинуло чи могло вплинути на законність, обґрунтованість і вмотивованість оскаржуваних ним судових рішень з урахуванням того, що сам засуджений ОСОБА_4 не заперечував факту пошкодження деревини, яка перебувала в нього на відповідальному зберіганні, шляхом її розпилювання та розрубування.
Отже, наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних рішеннях судів, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою судів суттєвих доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу                            про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає. 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє                                   у відкритті касаційного провадження. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого  ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 29 квітня 2025 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                    ОСОБА_3