УХВАЛА

01 вересня 2025 року 
м. Київ
справа №320/42666/23
адміністративне провадження № К/990/26988/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування наказу,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Державної аудиторської служби України (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної аудиторської служби України від 11 жовтня 2023 року № 619-О "Про застосування дисциплінарного стягнення", яким оголошено догану ОСОБА_1 , головному спеціалісту юрисконсульту відділу договірної та аналітичної роботи Юридичного департаменту Державної аудиторської служби України.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
24 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі                          № 320/42666/23 залишено без руху. Установлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.
21 квітня 2025 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали від 10 квітня 2025 року ОСОБА_1 надано уточнену касаційну скаргу.                   
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі                        № 320/42666/23 повернуто особі, яка її подала.
23 червня 2025 року ОСОБА_1 вдруге звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити. Також, скаржниця подала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
23 червня 2025 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Загороднюк А.Г., судді Єресько Л.О., Соколов В.М.
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування залишено без руху.
Установлено скаржниці десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання:
- клопотання із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини;
- уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.
14 липня 2025 року ОСОБА_1     подала до суду касаційної інстанції заяву про відвід суддів Загороднюка А.Г., Єресько Л.О.,  Соколова В.М.. 
Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2025 року заяву про відвід колегії суддів Верховного Суду: Загороднюка А.Г., Єресько Л.О.,  Соколова В.М. визнано необґрунтованою.
Передано заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду: Загороднюка А.Г., Єресько Л.О.,  Соколова В.М  від участі у розгляді справи    №  320/42666/23 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому    Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду заяви.
Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Єресько Л. О., Соколова В. М., Загороднюка А. Г. у справі № 320/42666/23.
14 липня 2025 року ОСОБА_1 надано до Верховного Суду на виконання вимог ухвали від 02 липня 2025 року уточнену касаційну скаргу та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. 
У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Загороднюка А.Г. (наказ від 14 липня 2025 року                        № 299/0/5-25) Єресько Л.О. (наказ від 20 червня 2025 року № 2347/0/5-25), та Соколова В.М. (наказ від 23 червня 2025 року № 2375/0/5-25, наказ від 25 серпня 2025 року № 2823/0/6-25), -- питання щодо відкриття касаційного провадження вирішується колегією суддів по виходу судді з відпустки.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України від   02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
За змістом частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
На підставі частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Судом установлено що розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
В касаційній скарзі позивач посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України з посиланням у касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 55, пункту 12 частини другої статті 65, статей 67, 71 Закону України «Про державну службу», пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Суд касаційної інстанції зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.
Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
Як слідує із змісту оскаржуваних рішень, вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надання державному службовцю відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами та з інших причин на підставі частини першої статті 26 Закону № 504/96-ВР, частини другої статті 84 КЗпП України, частини третьої статті 12 Закону № 2136-ІХ здійснюється виключно за згодою сторін, при цьому, надання такої відпустки є правом роботодавця, а у разі надання відпустки - роботодавець видає відповідний наказ (розпорядження), який доводить до відома державного службовця.
Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що наказу (розпорядження) про надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати за її заявою від 17 липня 2023 видано не було, тому позивач не вважається таким, що з 07 серпня 2023 року перебував у відпустці.
При цьому, позивача листом від 19 липня 2023 року № 000900-16/8160-2023 у встановленому порядку було письмово повідомлено про відмову у наданні відпустки із зазначенням причин відмови, а вказані дії відповідача позивач відповідно до приписів статті 29 Закону № 504/96-ВР не оскаржувала.  
Виходячи із встановлених у цій справі обставин, суди попередніх інстанцій, дійшли висновку, що позивачка, займаючи посаду державної служби, склавши присягу державного службовця, повинна неухильно виконувати обов`язки державного службовця, в тому числі виконувати рішення, накази (розпорядження), доручення керівників, проте вона, після закінчення відпустки не приступила до виконання службових обов`язків з 07 серпня 2023 року, була відсутня на робочому місці, при цьому усвідомлювала, що не перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, а отже у відповідача були підстави для притягнення останньої до дисциплінарної відповідальності.
Проте зазначені скаржником норми права, щодо застосування яких відсутній висновок Верховного Суду у спірних правовідносинах, є загальними нормами, а доводи касаційної скарги зводяться лише до незгоди із наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою встановленими ними обставинами і дослідженими доказами, що не є обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Оскаржуючи судові рішення у справі незначної складності, скаржник у касаційній скарзі послалась на підпункти «б» та «в» пункту 2 частини п`ятої     статті 328 КАС України.
Проте, Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої     статті 328 КАС України     не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту     статті 328 КАС України     та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з положеннями пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Таким чином, в установлений строк недоліки, які стали підставою для залишення касаційної скарги без руху, скаржником не усунуто.
Враховуючи викладене, та в зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення усунення недоліків касаційної скарги, касаційна скарга підлягає поверненню.
Суд роз`яснює скаржнику, що відповідно до положень частини восьмої статті 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
14 липня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про відмову від позову (всіх або частини позовних вимог). Також, скаржниця просить закрити провадження у справі                                          № 320/42666/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування наказу, у зв`язку з відмовою від позову. Визнати нечинними рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року по справі                        № 320/42666/23.
За приписами статті 348 КАС України позивач може відмовитися від позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення касаційного розгляду. У разі відмови від позову або примирення сторін суд касаційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 189, 190 цього Кодексу, якою одночасно визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.
Проте колегія суддів звертає увагу позивача, що на момент подання заяви про відмову від позову та на момент постановлення цієї ухвали, суд касаційної скарги не постановив жодне процесуальне рішення щодо прийняття до розгляду поданої касаційної скарги.
Статями 332-334 КАС України визначено вичерпний перелік процесуальних рішень, які ухвалює суд на стадії її вирішення питання щодо відкриття касаційного провадження.
Оскільки Суд дійшов до висновку про повернення касаційної скарги, відповідно у Суду відсутні повноваження вирішувати заяву про відмову від позову. За наведених обставин така заява є очевидно безпідставною та необґрунтованою.
Відповідно до частини другої статті 167 КАС України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Керуючись статтями 167, 169, 330, 332 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування наказу - повернути особі, яка її подала.
Заяву про відмову від позову повернути ОСОБА_1  - без розгляду.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції у порядку, установленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді 	 А.Г. Загороднюк  	
          	 Л.О. Єресько   В.М. Соколов