17.07.25
33/812/303/25
Справа № 473/2161/25          Головуючий у першій інстанції: Домарєва Н.В.
 
Провадження № 33/812/303/25 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
 
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
 
П О С Т А Н О В А
іменем України

17 липня 2025 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді Лівінського І.В.,
із секретарем судового засідання Колосовою О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення 
за апеляційною скаргою
захисника Козлова Дмитра Сергійовича
на постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 червня 2025 року, якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, 

у с т а н о в и в :
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 305752 від 19 квітня 2025 року, водій ОСОБА_1 о 21 годині 49 хвилин в м. Вознесенськ по вул. Привокзальна, керував автомобілем ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду у встановленому порядку з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою «Алкотестер Драгер», а також пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я – КП КНП ВБПЛ ВМР відмовився під відеозапис, що здійснювався за допомогою бодікамери Тексар 4500 та автореєстратора YI – реєстратор, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР) (відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів), за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП. 
Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 червня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Крім того, суд розстрочив ОСОБА_1 сплату суми штрафу в розмірі 17000 грн строком на 10 місяців із щомісячним платежем 1700 грн зі сплатою кожного платежу до 18 го числа кожного місяця. 
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 – адвокат Козлов Д.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову скасувати, та винести нову постанову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначав, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Захисник зазначав, що поліцейський в порушення частини 3 статті 35 Закону України «Про національну поліцію», не виконав свої зобов`язання встановлені законом та не проінформував ОСОБА_1 про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстав зупинки, визначених у цій статті. 
Зазначає, що оскільки зупинка транспортного засобу є незаконною, то і всі подальші вимоги поліції до нього, зокрема, й проходження огляду на стан сп`яніння, водій виконувати не зобов`язаний, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. 
При цьому апелянт посилався на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17.
Захисник вказує, що на прохання поліцейського продути на місці зупинки «Алкотестер Драгер» або проїхати до лікарні для медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 нібито відмовляється, промовивши, зокрема, «а якщо я не хочу», з чого вбачається двозначне трактування відмови від проходження огляду на стан сп`яніння і викликає сумнів у її дійсності. 
А тому, на думку захисника, поліцейськими був порушений порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Внаслідок порушень прав ОСОБА_1 та порушень вимог чинного законодавства поліцейськими, судом не можуть бути визнанні як допустимі докази, що були зібрані посадовими особами поліції під час оформлення матеріалів справи про адміністративне пропущення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.
Зазначає, що суд законодавчо позбавлений права збирати докази вини (брати на себе функції обвинувачення).
Апелянт вказує, що до складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення, а тому фабула адміністративного протоколу не відповідає обставинам справи. 

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов такого.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до положень пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Як вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 305752 від 19 квітня 2025 року вбачається, що водій ОСОБА_1 того ж дня о 21 годині 49 хвилин в м. Вознесенськ по вул. Привокзальна, керував автомобілем ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду у встановленому порядку з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою «Алкотестер Драгер», а також пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я – КП КНП ВБПЛ ВМР відмовився під відеозапис, що здійснювався за допомогою бодікамери Тексар 4500 та автореєстратора YI – реєстратор, чим порушив пункт 2.5 ПДР (відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів), за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП. 
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомився під підпис. Копію протоколу отримав, підтвердив правильність внесених про нього даних. В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» зазначено, що від надання пояснень відмовився. 
Будь яких заперечень щодо складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не надав. 
У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Отже вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395.
А тому доводи апеляційної скарги про те, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення, складеного 19 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 , не відповідає обставинам справи, є необґрунтованими.
Згідно з частинами 1-3 статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також факт його відмови пройти відповідно до встановленого законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння підтверджений відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (бодікамера) та з реєстратора патрульного автомобіля (автореєстратор) , який доданий до матеріалів справи.
З вказаного відеозапису вбачається, що під час спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Алкотест Драгер» або проїхати у медичний заклад для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. На що водій спочатку відповідав «а треба?», «а якщо не хочу…» і т.д.
Поліцейські неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі. На відеофайлі «Шишкевич бодікамера (3)» вказаного відеозапису видно, що коли поліцейський вкотре запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, останній відповів категоричною відмовою.
Поліцейським було роз`яснено водію, що в такому випадку відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП. 
Також поліцейським було роз`яснено водію права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. 
До того ж, на початку відеозапису видно, що на запитання поліцейського, чи вживав він алкогольні напої, водій ОСОБА_1 відповів «так».
Крім того, з відеозапису вбачається, що під час складення поліцейськими відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, останній самовільно сів в автомобіль, втік з місця вчинення адміністративного правопорушення, скоївши при цьому дорожньо-транспортну пригоду.
Така поведінка ОСОБА_1 обґрунтовано була сприйнята поліцейським як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, при цьому поліцейським неодноразово було роз`яснено водію про наслідки такої відмови.
Зі змістом складеного відносно нього протоколу, поліцейські ознайомлювали ОСОБА_1 вже у медичному закладі, куди він був доставлений каретою швидкої допомоги. 
Отже, співробітники патрульної поліції зафіксували у встановленому законом порядку відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
А тому твердження захисника щодо порушення працівником поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння є безпідставними, з огляду на вказані вище обставини, зафіксовані, зокрема, на відеозаписі події. 
Вказаний відеозапис зроблений поліцейським з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026. 
Цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
За такого, зміст протоколу про адміністративне правопорушення в цілому узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі з нагрудної камери поліцейського та з відеореєстратора патрульного автомобіля, здійсненого під час вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 поліцейськими є незаконною відповідно до положень статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», а тому всі наступні вимоги поліцейських, зокрема, й проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини, є безпідставними, оскільки причина зупинки транспортного засобу поліцейськими поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.
З відеозапису вбачається, що після того, як водій зупинив свій транспортний засіб, до нього підійшли працівники поліції та запитали у водія, чи в нього все в порядку, та чому він не користується пасками безпеки. 
Відповідно до пункту 2.3 в) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
А тому, на думку суду, у працівників поліції були законні підстави зупинити транспортний засіб ОСОБА_1 та дії поліцейських щодо зупинки транспортного засобу відповідали вимогам статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». 
До того ж, під час складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, останній не висказував свою незгоду з тим, що був зупинений співробітниками патрульної поліції. 
Водночас, хоча в апеляційній скарзі захисник і не погоджується із вказаними діями поліцейських, однак у матеріалах справи відсутні відомості про оскарження їх дій, відповідно до вимог статті 267 КУпАП.
Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17, є необґрунтованими, оскільки у цій постанові, та у справі, що є предметом перегляду, встановлені різні фактичні обставини.
Помилковість цього посилання апелянта на практику інших судових органів стосується тієї обставини, що в порядку адміністративної юрисдикції розглядаються справи, пов`язані виключно з винесенням органами Національної поліції України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, в яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а тому будь-які позиції у цих справах не є преюдіційними відносно справ, які підвідомчі до розгляду судовим органом з порядком ухвалення відповідних постанов та їх перегляду в порядку статті 294 КУпАП.
Враховуючи викладене, не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги про те, що відсутність факту законної зупинки транспортного засобу ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , є самостійною підставою для закриття провадження у справі.
Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого цією нормою, виражається, зокрема, у такій формі: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Склад такого правопорушення є формальним.
Отже, з моменту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, склад такого правопорушення є закінченим.
Тому для кваліфікації дій за вказаною нормою, достатньою є відмова водія від проходження такого огляду.
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Об`єктом даного адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.
Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається, зокрема у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння.
Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.
В матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_1  мав ознаки алкогольного сп`яніння, але відмовився пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, а дії співробітника поліції, який запропонував пройти йому такий огляд, відповідали вимогам розділу ІІ Інструкції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
За наведеного, доводи апелянта про те, що до складеного протоколу не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення, є необґрунтованими.
Отже в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.
Істотних порушень при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, які б стали підставою для скасування оскаржуваної постанови, апеляційним судом не виявлено.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене частиною 1статті 130 КУпАП.
Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 305752 від 19 квітня 2025 року; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння; акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в яких зазначені ознаки алкогольного сп`яніння, та те, що ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд; відеозапису з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора патрульного автомобіля, свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 . 
За такого, твердження апелянта про незаконність постанови суду першої інстанції та те, що судом першої інстанції при розгляді справи порушені норми матеріального та процесуального права, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, як того просить апелянт, відсутні. 
Керуючись статтями 283, 294 КУпАП,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Козлова Дмитра Сергійовича залишити без задоволення, а постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 червня 2025 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                         І.В. Лівінський