ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року	                        Львів	Справа № 260/3634/24 пров. № А/857/29312/24 	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 
за участю секретаря                    Березюка Д.О.,
представниці позивачів          Майстренко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в змішаній формі м. Львові заяву представниці позивачів Майстренко Наталії Миколаївни про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОРЕСУРС-ТЕРЕСВА» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року (ухвалене головуючим – суддею Дору Ю.Ю. о 15 год. 00 хв. у м. Ужгород, повне судове рішення складено 14 жовтня 2024 року) у справі № 260/3634/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Тячівської районної державної (військової) адміністрації, Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІДРОРЕСУРС-ТЕРЕСВА», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним, нечинним нормативно-правового акту, визнання протиправним і скасування рішень,

                                                          ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просили:
зобов`язати Дубівську селищну раду Тячівського району Закарпатської області опублікувати інформацію про відкриття провадження у адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акту у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений, а також на офіційній веб-сторінці Дубівської селищної ради;
визнати протиправною бездіяльність Тячівської районної державної адміністрації як замовника та Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, що затвердила детальний план території, без проведення громадських слухань щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні та громадського обговорення звіту про стратегічну екологічну оцінку документа державного планування «З метою уточнення положень обласної схеми планування та оформлення проекту землеустрою щодо відводу земельних ділянок під будівництво двох міні гідроелектростанцій дериваційного типу МТЕС №1 та МТЕС №2 за межами населеного пункту Калини, на річці Тересва, Тячівського району, Закарпатської області»;
визнати протиправним і нечинним рішення Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 14.08.2023 №722 «Про затвердження детального плану території «З метою уточнення положень обласної схеми планування та оформлення проекту землеустрою щодо відводу земельних ділянок під будівництво двох міні гідроелектростанцій дериваційного типу МГЕС №1 та МГЕС №2 за межами населеного пункту Калини, на річці Тересва, Тячівського району, Закарпатської області»;
визнати протиправним і скасувати рішення Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 14.08.2023 №723 «Про надання дозволу на розроблення містобудівної документації - внесення змін до затвердженого детального плану території».
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2024 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Двадцять четвертої сесії VIII скликання Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 14.08.2023 №723 «Про надання дозволу на розроблення містобудівної документації - внесення змін до затвердженого детального плану території». У задоволенні адміністративного позову у частині решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211, 20 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211, 20 грн.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у  задоволенні заяви ОСОБА_5 про поновлення строку для подання доказів понесених витрат на правову допомогу - відмовлено. Заяву ОСОБА_5 про постановлення додаткового рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області витрат на професійну правничу допомогу - залишено без розгляду.
За результатами апеляційного розгляду справи ухвалено постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025, якою: 
«Апеляційні скарги Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОРЕСУРС-ТЕРЕСВА» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у справі № 260/3634/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення яким такі вимоги задовільнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Тячівської районної державної адміністрації як замовника та Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, щодо затвердження детального плану територій, без дотримання процедури проведення громадських слухань, а саме відносно проектів містобудівної документації на місцевому рівні та громадського обговорення звіту про стратегічну екологічну оцінку документа державного планування «З метою уточнення положень обласної схеми планування та оформлення проекту землеустрою щодо відводу земельних ділянок під будівництво двох міні гідроелектростанцій дериваційного типу МТЕС №1 та МТЕС №2 за межами населеного пункту Калини, на річці Тересва, Тячівського району, Закарпатської області».
Визнати протиправним і нечинним рішення Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 14 серпня 2023 року №722 «Про затвердження детального плану території «З метою уточнення положень обласної схеми планування та оформлення проекту землеустрою щодо відводу земельних ділянок під будівництво двох міні гідроелектростанцій дериваційного типу МГЕС №1 та МГЕС №2 за межами населеного пункту Калини, на річці Тересва, Тячівського району, Закарпатської області».
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.»
22.06.2025 представницею позивачів до суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат в частині сплати судового збору та щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІДРОРЕСУРС-ТЕРЕСВА» скористалось своїм правом і подало заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.
Представниця позивачів в судовому засіданні підтримала заяву та надала пояснення, просить таку задовольнити і ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат.
Інші учасники справи, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, явку уповноваженої особи не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Зважаючи на надану законодавцем до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС технічну можливість розглядати (формувати та зберігати) справи в паперовій, електронній чи змішаній формі, суддя доповідач вважає за доцільне дану справу розглядати у змішаній формі без витребування такої із суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Щодо розподілу судових витрат в частині сплаченого судового збору то слід зазначити таке.
Як слідує з матеріалів справи, апеляційним судом залишено рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову – без змін. Залишаючи без змін в цій частині, колегія суддів зокрема залишила в силі стягнутий судом першої інстанції судовий збір сплачений позивачами за подання позовної заяви.
Відтак, враховуючи наведене вище, суд вважає за доцільне здійснити розподіл судових витрат в частині сплаченого судового збору в суді апеляційної інстанції.
Питання розподілу судових витрат врегульовано положеннями ст. 139 КАС України, відповідно до приписів частини 1-2 якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Відповідно до часин 3, 4 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Як підтверджується матеріалами справи, позивачі за подання апеляційної скарги сплатили судовий збір у розмірі по 3633, 60 грн кожний, тобто в сумі 7267, 20 грн, а тому сплачений судовий збір підлягає до відшкодування на користь позивачів за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно по 3633, 60 кожному.
Щодо розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу то слід вказати наступне.
Як згадувалось вище, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у  задоволенні заяви ОСОБА_5 про поновлення строку для подання доказів понесених витрат на правову допомогу - відмовлено. Заяву ОСОБА_5 про постановлення додаткового рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області витрат на професійну правничу допомогу - залишено без розгляду.
Вказана ухвала не була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили.
Відтак з огляду на встановлене, колегія суддів вважає також за доцільне здійснити розподіл судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу лише в суді апеляційної інстанції.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється в порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Пунктами 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Зокрема, згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4, 5. 7 ст. 134 КАС України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Як зазначалось вище, представник позивачів просить стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу в сумі 20000 грн за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.
Так, на підтвердження фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, представником позивачів надано копії:
Ордерів №№ б/н від 04.03.2024 про надання правничої (правової) допомоги Гайналій М.В. та Дзябку В.М.;
Актів приймання – передачі правничої допомоги за Договорами від 04.03.2024 у справі 260/3634/24.
Згідно актів приймання – передачі правничої допомоги за Договорами від 04.03.2024 у справі 260/3634/24 вбачається, що позивачам були надані наступні послуги правничої допомоги:
ознайомлення на аналіз рішення Закарпатської окружного адміністративного суду від 03.10.2024;
вивчення судової практики по предмету спор;
ознайомлення з матеріалами справи;
Консультування клієнтів щодо позиції на етапі апеляційного провадження;
складання апеляційної скарги на рішення Закарпатської окружного адміністративного суду від 03.10.2024;
супутні роботи (копіювання, відправлення кореспонденції, оплати витрат у справі та судового збору через банківські установи, отримання копій процесуальних документів, особисте подання заяв, запитів і особисте отримання і т.п.);
представлення інтересів клієнтів в державних органах, установах та інших організаціях будь – якої форми власності.
Однак на переконання суду апеляційної інстанції, розмір правничої допомоги дещо завищений у співвідношенні до складності справи та обсягу наданих позивачу послуг.
Слід зазначити, що відсутній розрахунок/вартість наданої послуги відповідно до затраченого часу, що в свою чергу не дає можливості в повній мірі встановити вартість наданих послуг.
Крім цього, вартість наданих послуг по правничій допомозі розрахована щодо двох скаржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , хоча зі місту актів приймання – передачі правничої допомоги за Договорами від 04.03.2024 у справі 260/3634/24 вбачається, що вони ідентичні і представницею не доведено, що надання таких послуг щодо одного чи іншого позивача вимагало затрати значно більше зусиль чи часу.
Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).
Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім цього, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Враховуючи зазначені обставини справи та перелік, наданих адвокатом для позивачів послуг, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивачів судових витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно в розмірі по 5000 грн кожному, що відповідає складності справи та обсягу наданих позивачу послуг.
Щодо доводів зазначених в запереченні Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОРЕСУРС-ТЕРЕСВА» на заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат в частині ненадання доказів понесених витрат, а саме відсутності будь – якого документа про оплату позивачами наданих послуг адвокатом то суд звертає увага, що відповідно до п.1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відтак, згідно наведеного вище, оплата позивачами наданих послуг адвокатом може бути здійснена згодом, а тому вказані доводи є безпідставними.
Щодо доводів, що представницею позивачів пропущено строк подання клопотання про розподіл судових витрат то такі спростовуються матеріалами справи, оскільки така вимога була зазначена в апеляційній скарзі і під час судових дебатів, а докази наданих послуг були подані до суду апеляційної інстанції ще до ухвалення судом постанови.
Керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 252, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Заяву представниці позивачів Майстренко Наталії Миколаївни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тячівської районної державної адміністрації (код ЄДРПОУ - 04053832) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 80 коп. понесених судових витрат за сплату судового збору та 2500 грн (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. понесених судових витрат на правничу допомогу.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області (код ЄДРПОУ - 04349633) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 80 коп. понесених судових витрат за сплату судового збору та 2500 грн (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. понесених судових витрат на правничу допомогу.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тячівської районної державної адміністрації (код ЄДРПОУ - 04053832) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 80 коп. понесених судових витрат за сплату судового збору та 2500 грн (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. понесених судових витрат на правничу допомогу.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області (код ЄДРПОУ - 04349633) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 80 коп. понесених судових витрат за сплату судового збору та 2500 грн (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. понесених судових витрат на правничу допомогу.
В задоволенні решти вимог заяви відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	

Повне судове рішення складено 10 липня 2025 року