ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/168/25 Справа № 212/6741/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 212/6741/13

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Корчистої О.І.

сторони:
позивач - Товариство з обмеженої відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ",
відповідачі -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бондаренко Олексій Володимирович, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 лютого 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі – ПАТ «УкрСиббанк»),правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (надалі - ТОВ «Кей-Колект»), звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 24.05.2007 між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект», та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11158900000, відповідно до якого відповідачці був надано кредит у іноземній валюті в сумі 20000,00 доларів США, зі сплатою 13,50 % річних, з терміном повернення кредиту до 23.05.2015 року на умовах, визначених Договором. 
З метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язань, які виникають з кредитного договору, 24.05.2007 року з ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 11158900000 П, згідно якого відповідач ОСОБА_2 поручається перед позивачем відповідати за виконання відповідачкою ОСОБА_1 усіх її зобов`язань, що виникли з кредитного договору. 
Відповідачі не виконують свої зобов`язання перед банком, чим порушують умови договору кредиту та вимоги діючого законодавства України. 
Станом на 19.10.2010 року, заборгованість за кредитом та заборгованість по відсоткам складає 19993,17 доларів США, що за курсом НБУ становить 158177,94 гривень, яку позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2014 року заочне рішення було скасовано, призначено повторний розгляд справи.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість по кредиту у розмірі 158 177 гривень 94 копійки. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1581,78 грн., витрат інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн, загалом 1700,78 грн., по 850,39 грн з кожного.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бондаренко О.В., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дослідив всіх висьмових доказів по справі та не дав їм належної оцінки, наслідком чого є несправедливе рішення. Так, позивачем не доведено розмір заборгованості за кредитом, оскільки суду надано лише довідку-розрахунок заборгованості, яка підписана не головним бухгалтером, а представником банку. Суду не було надано жодних первинних документів, які підтверджуюють, як сам факт видачі кредитних коштів, так і розмір заборгованості за кредитом.
Оскільки, позивачем не надано доказів видачі кредитних коштів, це автоматично унеможливлює задоволення вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитними коштами. 
Розрахунок заборгованості за пенею є взагалі не зрозумілим, адже не зазначено з яких саме міркувань позивач визначив період нарахування пені саме 12 календарних місяців, тоді як ч. 6 ст. 232 ГК України визначає строк нарахування штрафних санкцій протягом шести місяців.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Ціна позову у даній справі становить 158 177 гривень 94 копійки, що менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, в редакції станом на час подання апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що 24 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (позичальник) укладено Кредитний договір № 11158900000. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 20000,00 дол. США зі сплатою процентів, комісії та строком повернення коштів не пізніше 23 травня 2017 року (п. п. 1.1, 1.2.1 договору). У забезпечення виконання зобов`язань позичальника банк приймає заставу нерухомості та поруку громадянина ОСОБА_2 (п. 2.1 договору).
Відповідно до п. 1.1 Договору Банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 20 000,00 дол. США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 101 000,00 грн. за курсом Національного Банку України на день укладення цього Договору.
Згідно з п.1.2.1 Договору надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін 24 травня 2007 року.
Згідно п.1.2.2 Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 23 травня 2017 року.
У п.п.1.3.2 п.1.3 зазначеного кредитного договору, сторонами встановлено, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п.9.2 цього договору.
Відповідно до розділу 2 Договору, у забезпечення виконання зобов`язання Позичальника за даним договором приймається застава нерухомості, а саме житлової нерухомості, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також фінансова порука громадянина України ОСОБА_2 за кредитним зобов`язанням ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом 5.6 даного кредитного договору, при виявленні нецільового використання кредиту, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, встановленому розділом 11 цього договору.
Згідно з п.9.9 Договору Банк самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості Позичальника відповідно до вимог НБУ та умов Договору.
Відповідно до п.11.1 Договору Сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.2.3, 4.9, 5.5, 5.6, 5.8 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього Договору та направлення Банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 одного календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.
Згідно з п.7.1 Кредитного договору, за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини), та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості і розраховуються за методом "факи/360", але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.
24 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 11158900000 П, згідно якого він зобов`язався, як поручитель, перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 11158900000 від 24 травня 2007 року укладеного між кредитором та боржником в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.
Позичальниця ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не надає, внаслідок чого утворилась непогашена заборгованість, станом на 19.10.2010 року, в розмірі 19 993,17 дол. США.
Банком були направлені відповідачам вимоги про погашення простроченої заборгованості, що підтверджується реєстром про відправку рекомендованих листів.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект», суд першої інстанції вірно виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальницею ОСОБА_1 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й права банку, у зв`язку з цим, вимагати від відповідачки повернення заборгованості за кредитним договором достроково. При цьому, суд вірно визначився з правовідносинами сторін та дійшов висновку про те, що відповідно до ст. 554 ЦК України й умов вищезазначених договорів у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, та, оскільки кредитором підтверджено належними доказами (договір про надання кредиту, розрахунок заборгованості) розмір заборгованості, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 24 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (позичальник) укладено Кредитний договір № 11158900000, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 20000,00 дол. США зі сплатою процентів, комісії та строком повернення коштів не пізніше 23 травня 2017 року.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. 
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).
Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20000,00 дол. США, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетрвоської області від 24 червня 2016 року у цивільній справі №212/9093/15 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними окремих пунктів договору кредиту (т. 2 а.с. 5-10).
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, у зв?язку з чим колегія суддів не приймає до уваги довожди апеляційної скарги щодо відсутності у матеріалах справи належних доказів видачі кредитних коштів позичальниці ОСОБА_1 .
Відповідачка  ОСОБА_1  взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, вчасно не вносила платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість, станом на 19.10.2010, в розмірі 19 993,17 дол. США.
Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець маж право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено п. 11.1 Кредитного договору. 
Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти т а інші обумовлені договором платежі.
У зв`язку з порушенням боржницею ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки, банк, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальниці ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, пред`явивши позов до суду.
Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов`язаних із ним платежів, кредитор ПАТ «УкрСиббанк», змінив строк виконання основного зобов`язання, який вважається таким, що настав для позичальниці ОСОБА_1 , що зумовило для неї виникнення обов`язку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші платежі.
При цьому, у п.7.1 Кредитного договору сторони узгодили, що за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини), та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості і розраховуються за методом "факи/360", але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.
Кредитором ПАТ «УкрСиббанк» нараховано пеню за несвоєчасне погашення основного боргу у розмірі 1 865,54 грн. та за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам у розмірі 1 705,15 грн., а всього 3 569,69 грн., й цей розмір відповідачкою ОСОБА_1 не спростований, як і не надано власного розрахунку заборгованості.
Доводи ж апеляційної скарги про те, що ч. 6 ст. 232 ГК України визначає строк нарахування штрафних санкцій протягом шести місяців, є безпідставними, оскільки норми ГК України правовідносини сторін не регулюють.
Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Узгодженням умов Договору поруки від 24 травня 2007 року, укладеного  між АКІБ «УкрСиббанк» та  ОСОБА_2 ,сторони визначили солідарну відповідальність боржника та поручителя.
Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обов`язок відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , як солідарних боржників, нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту достроково.
Колегією суддів перевірено висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та з`ясовано, що він визначений у відповідності із умовами кредитного договору №11158900000 від 24 травня 2007 року, який підписано сторонами та який є чинним.
Згідно із частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст.1077, 1078 ЦК України установлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу №1 про відступлення права вимоги, зокрема, за Кредитним договором №11158900000 від 24 травня 2007 року.
Таким чином, до фактора перейшли всі права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення договору факторингу. Договір факторингу на вимогу сторін чи зацікавлених осіб не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована.
Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася зміна кредитора, а саме ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , у зв?язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягенння заборгованості за цим Договором саме на користь нового кредитора - ТОВ «Кей-Колект».
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2024 року зупинено дію рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, а тому колегія суддів поновлює його дію.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бондаренко Олексій Володимирович, - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року – залишити без змін.
Поновити дію рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Повне судове рішення складено 09 червня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: