УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 126/2210/20
провадження № 51-2023ск25
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                      ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
розглянула касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року і
 
встановила:
вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 02 вересня 
2025 року,  ОСОБА_4 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК України) та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком один рік з випробуванням.
Покладено на ОСОБА_4 обов`язки передбачені п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України. 
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертизи у розмірі 980 гривень 70 копійок.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року апеляційна скарга засудженого ОСОБА_4 залишена без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання бойових припасів, достовірно знаючи, що бойові припаси є предметами, обіг яких обмежено, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, без передбаченого законом дозволу за невстановлених обставин заздалегідь придбав бойові припаси у вигляді патронів та зберігав їх до 21.08.2020 у гаражі, розташованому на території власного домогосподарства за місцем проживання по АДРЕСА_1 , чим скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин детально викладених у цьому вироку.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, доводи якої аналогічні викладеним у його апеляційній скарзі, засуджений ОСОБА_4 висуває вимогу про скасування рішення суду апеляційної інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність. Посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, а також на неповноту судового розгляду при розгляді справи, просить закрити кримінальне провадження на підставі ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). Вказує, що перед обшуком йому не було запропоновано запросити адвоката, який пояснив би права та алгоритм дій щодо добровільної здачі мисливських набоїв; хоча співробітники поліції перед обшуком повідомили, що метою обшуку є малокаліберна гвинтівка та набої до неї; понятий  ОСОБА_5 у суд не з`явився, натомість суд допитав в якості свідка оперуповноваженого ОСОБА_6 , який складав сфальсифікований протокол допиту неіснуючого свідка ОСОБА_7 .
Зауважує, що при перегляді вироку суд апеляційної інстанції не усунув порушень допущених місцевим судом і не надав умотивовані відповіді на усі доводи сторони захисту в апеляційній скарзі, а тому оскаржувані вирок та ухвала не відповідають вимогам статті 370 КПК України і не можуть бути залишені в силі.
Мотиви Суду
Перевіривши аргументи, викладені в касаційній скарзі засудженого, а також надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Як убачається зі змісту оскаржених судових рішень, долучених до касаційної скарги, суд у своїх висновках про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК України.
Засуджений ОСОБА_4 , як видно з копій судових рішень, свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав. При цьому пояснив, що він мисливець і в нього дійсно є мисливські патрони, бойових в нього ніколи не було; щодо обшуку, то він проводився з порушенням норм КПК України.
Суд, сприйнявши такі показання як захисну лінію поведінки, вказав, що вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , експерта Вінницького НДЕКЦ ОСОБА_9 . 
Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив дані, що містяться у речових та письмових доказах, висновках експертів, зокрема:
- протоколі проведення обшуку від 21.08.2020 з додатком до протоколу флеш-картою пам`яті з відеозаписом проведення обшуку та фото таблицями до протоколу проведення обшуку від 21.08.2020, який проводився в присутності понятих, згідно якого в ході проведення, у гаражі, розташованого за адресою: 
АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_4 , вилучено бойові припаси у кількості 157 штук;
- висновку судової експертизи № 305 від 28.08.2020, згідно якого 157 патронів, вилучені 21.08.2020 під час обшуку в домогосподарстві розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , є: 103 патрони являються бойовими припасами до стрілецької нарізної вогнепальної зброї - патронами калібру 7,62x39 мм, зразку 1943 року, призначеними для стрільби з самозарядних карабінів (СКС) та автоматів і кулеметів конструкції Калашникова (АК, АКМ, АКМС, РПК РПКС). 100 (сто) патронів виготовлені на заводі в м. Клімовськ, у 1985 році, 3 патрони виготовлені на заводі в м. Луганськ, у 1954 році. 23 патрони являються бойовими припасами до стрілецької нарізної вогнепальної зброї - автоматними патронами калібру 5,45x39 мм, зразку 1974 року, призначеними для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74, РПК-74»). Патрони виготовлені на заводі в м. Луганськ, у 1988 році. 1 патрон являється бойовим припасом до нарізної вогнепальної зброї - гвинтівочним патроном калібру 7,62x53 мм, призначеним для стрільби з гвинтівок та карабінів конструкції Мосіна, ручних кулеметів Дегтярьова, снайперських гвинтівок Драгунова (СВД) та іншої зброї під даний патрон. Патрон виготовлений на заводі в м. Новосибірськ, у 1977 році. 10 патронів являються бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї - малокаліберними спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, призначеними для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ - 8», «ТОЗ - 8М», «ТОЗ -11», «ТОЗ - 99», «ТОЗ - 17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм. 20 патронів являються бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї - мисливськими патронами калібру 7x64 Вгеnneke виробництва AO «Sellier Bellot», Чеська Республіка, призначеними для стрільби з мисливських карабінів «Sauer», мод. 80, «Sauer-Weatherby», «Mauser» моделей 66, Stutzen, «Кrsсо» мод. 700 та іншої зброї під даний патрон. 157 (сто п`ятдесят сім) патронів придатні для стрільби;
- відеозапису, де зафіксовано проведення 21.08.2020 обшуку у гаражі, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_4 , з якого вбачається, що працівниками ГУНП у Вінницькій області було запропоновано ОСОБА_4 добровільно видати заборонені речі чи речовини і лише після його відмови під час проведення обшуку поліцейськими виявлено та вилучено бойові припаси у кількості 157 штук.
Колегія суддів уважає, що ці докази суд вірно визнав належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність - достатньою та взаємопов`язаною для підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке вірно кваліфікував за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання та зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.
За вимогами ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Апеляційний суд, у ході перегляду вироку місцевого суду щодо ОСОБА_4 за його апеляційною скаргою, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.
Так, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду, в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, установлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення. 
При цьому колегія суддів апеляційного суду наголосила, що висновки суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи. 
Водночас усі доводи засудженого, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції, на спростовування яких, колегія суддів установила, що при проведенні обшуку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено. ОСОБА_4 були роз`яснені його процесуальні права, в тому числі право на участь захисника.
Судом досліджено, що із відеозапису вбачається, що перед початком обшуку обвинуваченому пред`явлено ухвалу слідчого судді. ОСОБА_4 заявив, що адвокат йому не потрібен. Більш того, у ході проведення обшуку ОСОБА_4 взагалі не порушував питання про участь захисника, жодних зауважень до протоколу обшуку не висловлював. Обставин, які б указували, що слідчий перешкоджав ОСОБА_4 користуватися правовою допомогою адвоката, забороняли йому при проведенні обшуку викликати адвоката або не допускали до проведення обшуку захисника.
Таким чином, слідчий провів обшук відповідно до рішення слідчого судді, забезпечив присутність під час проведення обшуку особи, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені, не забороняв учасникам обшуку користуватися правовою допомогою адвоката.
Щодо доводів скарги про вигадану інформацію про свідка ОСОБА_7 , суд зазначив, що цей свідок був допитаний оперуповноваженим СКП відділу поліції №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 за дорученням слідчого. Як зазначав сам свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні, будучи під присягою, особа свідка ОСОБА_7 при допиті останнього, була ним встановлена. Із наведено убачається, що судами першої і апеляційної інстанцій ретельно перевірялися доводи, аналогічні тим, що викладені в касаційній скарзі засудженого. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що гуртуються на досліджених у судовому засіданні доказах. 
При призначенні покарання суд першої інстанції належним чином дотримався вимог ст. 65-67 КК України стосовно загальних засад призначення покарання та призначив покарання з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, відомостей про особу обвинуваченого та обставин, що обтяжують покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При цьому, на переконання апеляційного суду, судом першої інстанції обране обвинуваченому покарання є виваженим щодо приведених вище обставин, наслідків вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню ними нових злочинів та відповідає вимогам ч. 2 ст. 50 КК України.
Доводи касаційної скарги збігаються із основними доводами поданої стороною захисту апеляційної скарги, які, на думку колегії суддів, були всебічно розглянуті судом апеляційної інстанції.
За таких обставин переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність судових рішень та вмотивованість їх висновків з питань істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність скаржником у касаційній скарзі не наведено і таких даних із змісту судових рішень не вбачається.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
 
постановила:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                           ОСОБА_3