ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року		Справа № 500/7069/24 пров. № А/857/17832/25	

   Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року (суддя Мартиць О.І., м.Тернопіль), -

                                                   ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Командування військової частини НОМЕР_1 , Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не розгляду рапорту (рапортів) стосовно звільнення ОСОБА_1 , з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи загального захворювання;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 12.08.2024, щодо звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи загального захворювання.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі вказує, що тричі звертався до відповідача 23.11.2023, 10.01.2024 та 12.08.2024 із рапортами про звільнення з військової служби на підставі абзацу п`ятого підпункту "г" п.2, ч.4 (за сімейними обставинами) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, надавши необхідні документи. Вказані рапорти не розглянуті, відповіді не надано. Призупинити військову службу у Збройних Силах України з 18.09.2024 року (дата вказана в рішенні суду) не міг, оскільки знаходився на лікуванні в Борщівській міській лікарні. Про стан здоров`я був обізнаний командир військової частини НОМЕР_1 та виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 .
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства  (далі  - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач вважається таким, що йому призупинено військову службу у Збройних Силах України з 18.09.2023. В силу вимог частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на даний час позивач не входить до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань. Таким чином у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 2023 - 2024 років не зареєстровано рапортів гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу п`ятого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. Так, після призупинення військової служби правовідносини з позивачем з приводу можливості його звільнення з військової служби перейшли у нову площину та порядок такого звільнення вже визначається іншими нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно відпускного квитка, виданого Військовою частиною НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 було надано частину основної відпустки терміном на 10 (десять) днів, з 04.09.2023 по 13.09.2023, із зобов`язанням прибути до місця служби 15.09.2023 у населений пункт Рай - Олександрівка, Донецької області.
За наданими документами в період відпустки позивач проходив лікування.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.09.2023 №254 на підставі рапорта старшого лейтенанта ОСОБА_3 №1355 від 18.09.2023 солдата ОСОБА_1 , гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти вважати таким, що безпідставно відсутній на військовій службі з 18.09.2023.
23.11.2023, 10.01.2024 та 12.08.2024 ОСОБА_1 звертався до відповідача із рапортами про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу п`ятого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю 2 групи загального захворювання.
Не погоджуючись з бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 , щодо не розгляду рапорту (рапортів) стосовно звільнення ОСОБА_1 , з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи загального захворювання.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»  (далі - Указ №64/2022)  у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої  статті 106 Конституції України,  Закону України «Про правовий режим воєнного стану»  введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому відповідними  Указами Президента України  правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався і діє дотепер.
Пунктом 2 Указу №64/2022  військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені  Законом України «Про правовий режим воєнного стану»  заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає  Закон України «Про правовий режим воєнного стану»  (далі - Закон №389-VIII).
Згідно із  статтею 1 Закону №389-VIII  воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію»  постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями  Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII).
Статтею 26 Закону №2232-XII, визначено підстави для звільнення з військової служби.
Так, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої  статті 26 Закону №2232-XII  визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, серед іншого, на підставах: під час воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Відповідно до частини сьомої  статті 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у «Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженому  Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008  (далі - Положення №1153/2008).
Згідно з пунктом 260 Положення №1153/2008, під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених  статтею 26 Закону №2232-XII, та з урахуванням особливостей, передбачених  статтею 26-2 названого Закону.
Нормами підпункту 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) здійснюється на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої  статті 26 Закону №2232-XII: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Порядок звільнення врегульований пунктами 233-243 Положення №1153/2008.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Як слідує з матеріалів справи, 23.11.2023, 10.01.2024 та 12.08.2024 ОСОБА_1 звертався до відповідача із рапортами про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу п`ятого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи загального захворювання.
Разом з тим, згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.09.2023 №254 вбачається, що солдата ОСОБА_1 , гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти вважати таким, що безпідставно відсутній на військовій службі з 18.09.2023. Виключено зі всіх видів забезпечення з 18.09.2023.
Станом на час звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби, останній до в/ч для подальшого проходження військової служби не повернувся. Тобто, позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину,  
Частиною 2  статті 24 Закону №2232-XII  визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Згідно з пунктом 57 Положення №1153/2008, військовослужбовці, військову службу яких призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпункту "е" пункту 1, підпункту "е" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
З аналізу наведених норм вбачається, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, можуть бути звільнені з військової служби виключно у разі набрання законної сили обвинувальним вироком стосовно них.
Звільнення за нормами вказаного  пункту Закону №2232-XII  можливо лише також після продовження військової служби, у випадку наявності виправдувального вироку або закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої  статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.
При цьому, Положення №1153/2008 не містять норм, які передбачають можливість звільнення з військової служби військовослужбовцям, служба яким призупинена, за пунктом 2 частини четвертої  статті 26 Закону №2232-XII.
Як підтверджується матеріалами справи, станом на момент подання рапортів позивачем, останній згідно з Наказом №254 від 18.09.2023 вважається таким, що з 18.09.2023 незаконно та самовільно залишив розташування в/ч.
Зазначений наказ Військової частини НОМЕР_1 є чинними, в судовому порядку не оскаржувався. Доказів зворотного позивачем суду не надано і матеріали справи не містять.
Таким чином, позивач вважається особою, яка 18.09.2023 самовільно залишила місце несення служби та на дату подання ним рапортів (23.11.2023, 10.01.2024, 12.08.2024) його військова служба у Збройних Силах України була призупинена і останній не входив до складу Збройних Сил України.
Слід зазначити, що факт подання вказаних рапортів не є спірним у даній справі та підтверджується наявними матеріалами справи.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з твердженням відповідача про відсутність у нього правових підстав для розгляду по суті порушеного у рапортах від 23.11.2023, 10.01.2024, 12.08.2024 питання про звільнення позивача з військової служби на підставі пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII (за сімейними обставинами з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи загального захворювання), та прийняття відповідного рішення за результатами такого розгляду.
Тобто, після видання наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.03.2023 №254, правовідносини з позивачем з приводу можливості його звільнення з військової служби перейшли у нову площину та порядок такого звільнення вже визначається іншими нормами  Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим  Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, про що вірно вказав суд першої інстанції.
Щодо покликання скаржника на те, що судом першої інстанції в рішенні вказано про призупинення ним військової служби 18.09.2024, то колегія суддів зазначає, що таке є опискою, що вбачається з самого рішення суду та матеріалів справи. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до  статті 316 КАС  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС,  суд,

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року - без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич