Унікальний номер справи 756/14521/24
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/11817/2025
Головуючий у суді першої інстанції І. С. Шролик 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
   Іменем      України
23 липня 2025 року                                                                                                           місто Київ

 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Євграфової Є. П.
 
секретар судового засідання Комар Л. А.
 
сторони
 
позивач                                           Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»
відповідач                                       ОСОБА_1 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Сорокою Михайлом Миколайовичем , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Шролик І. С., в примішенні Оболонського районного суду м. Києва.
 
у с т а н о в и в :
 
У листопаді 2024 року АТ «СК «Країна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», про відшкодування збитків у порядку регресу.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що між АТ «СК «Країна» та ОСОБА_3 12 серпня 2022 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №УА/0258887, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 . За умовами укладеного договору АТ «СК «Країна» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування.
11 грудня 2022 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Mazda», рестраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу «Renault», рестраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у дорожньо - транспортній пригоді, яка сталася 11 грудня 2022 року.
За заявою ОСОБА_3 АТ «СК «Країна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 428 087,80 грн.
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault» була застрахована в ПрАТ «СК«ПЗУ Україна», яка здійснила виплату страхового відшкодування в порядку регресу АТ «СК «Країна» у розмірі 202 111,29 грн.
Позивач зазначає, що невідшкодованим залишилося виплачене страхове відшкодування в сумі 225 976,51 грн, яке підлягає стягненню із відповідача, як винуватця ДТП, в порядку регресу, на користь позивача. 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року позов АТ «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування збитків у порядку регресу задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «Країна» частину суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 63 225, 04 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 948,37 грн.
Не погодившись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 через свого представника Сороку М. М. подав апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що він не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обов`язку відповідача відшкодувати франшизу, оскільки розмір франшизи відшкодований ПрАТ «СК «ПЗУ УКраїна» на користь «СК «Країна» відповідно до договору добровільного страхування.
Помилковим вважає висновок суду першої інстанції щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу різницю між розміром відновлювального ремонту та розміром відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, оскільки цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на загальну суму 1 160 000,00 грн, а тому до даних правовідносин суд повинен був застосувати правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.
Окрім того відповідач вказує, що під час розгляду справи йому стало відомо про звернення ОСОБА_3 до суду із позовом до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про стягненя недоплаченного страхового відшкодування, цивільна справа №369/20699/23, у рамках якої було проведено судову транспортно - товарознавчу екпертизу, згідно висновку від 14.06.2024 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу потерпілого з урахуванням зносу без ПДВ на дату ДТП складає 527 163, 77 грн. У оскаржуваному рішення суд посилається на звіт від 13.04.2023, який самим страховиком ПрАт «СК «ПЗУ Україна» визнаний необгрунтованим та таким, що містить занижені розрахунки. Тому ОСОБА_4 вважає себе неналежним відповідачем у даній справі, оскільки його цивільно - правова відповідальнсть була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року в частині відмови АТ «Страхова компанія «Країна» у задоволенні решти позовних вимог учасниками справи не оскаржується, а тому його законність та обгрунтованість в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сорока М. М. у судовому засіданні суду першої інстанції підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити на підставі викладених в ній доводів.
Позивач АТ «Страхова компанія «Країна» та третя особа ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» явку своїх представників у судове засідання суду апеляційної інстнції не забезпечили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом доставлення судової повістки до електронних кабінетів юридичних осіб. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від позивача та третьої особи не надходило. 
Беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності представників позивача та третьої особи, оскільки неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах його апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Судом встановлено, що 12 серпня 2022 року між АТ «СК «Країна» та ОСОБА_3 було  укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №УА/0258887. 
Предметом договору були майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Згідно умов укладеного договору АТ «СК «Країна» взяла на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування.
11 грудня 2022 року сталася ДТП за участі транспортного засобу «Mazda», рестраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу «Renault», рестраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ч. 6ст. 82 ЦПК Українивирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Так, вина відповідача упорушенні ПДР та вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.
За заявою ОСОБА_3 , як власника пошкодженого автомобіля, від 30 січня 2023 року АТ «СК «Країна» здійснило виплату страхового відшкодування на підставі страхового акту №49/70015/2.1.5.1 за погодженням розміру та порядку виплати страхового відшкодування від 30 січня 2023 року у розмірі 428 087,80 грн.
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault» була застрахована в ПрАТ «СК«ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування ЕР-211893546 з лімітом відповідальності 160 000,00 грн. та полісом добровільного страхування цивільної відповідальності №DC.EP.211893546, з лімітом відповідальності 1 000 000,00 грн.
Потрепілий звернувся до АТ «СК«Країна» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування.
На підставі страхового акту № 49/70015/2.1.5.1, затвердженого 03 лютого 2023 року, погодженого розміру та порядку виплати страхового відшкодування від 30 січня 2023 року, АТ «СК«Країна» здійснило виплату в узгодженому між сторонами розмірі 428 087,80 грн.
АТ «СК «Країна» 14 лютого 2023 року звернулося до ПрАТ «СК«ПЗУ Україна» із заявою про компенсацію виплаченого страхового відшкодування.
ПрАТ «СК«ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в порядку суброгації АТ «СК «Країна» 04 травня 2023 року в розмірі 157 400,00 грн та 24 травня 2023 року у розмірі 44 711,29 грн, що разом становить 202 111,29 грн.
Згідно звіту про визначення вартості збитку №117.23E SOS_-230315-257235 від 13 квітня 2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 300 415,59 грн, з урахуванням зносу 239 790,55 грн.
Відповідно до звіту №117.23E SOS_-230315-257235 від 21 лютого 2024 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 444 366,80 грн.
Згідно висновку експерта за результатами проведеної транспортно-товарознавчої експертизт №6041/24-54 від 14 червня 2024 року на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року у справі №369/20699/23, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату ДТП складає - 789 908,04 грн, з урахуванням фізичного зносу з ПДВ  - 628 410,52 грн, з урахуванням зносу без ПДВ - 527 163,77 грн.
Звертаючись до суду із даним позовом АТ «СК «Країна» вказувало на те, що невідшкодованим залишилося виплачене страхове відшкодування в сумі 225 976,51 грн, що підлягає стягненню із відповідача, як винуватця ДТП.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходячи з того, що страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснив виплату страхового відшкодування на користь АТ «СК«Країна» зменшивши її на розмір франшизи 2 600,00грн, та коефіцієнт фізичного зносу деталей 0,224, що становить 60 625,04 грн, згідно розрахунку (300415,59-239790,55), дійшов висновку, що недоплачена сума підлягає стягненню саме з відповідача, як винної у ДТП особи, на підставі ст. 12, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Згідно зі статтею 999 ЦК УкраїниЗаконом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).
Відповідно достатті 993 ЦК Українидо страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»
У статті 9 Закону №1961-IV передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону №1961-IV).
Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює 0 для нових складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема, 5 років-для легкових КТЗ виробництва країн СНД, та 7 років-для інших легкових КТЗ.
У пункті 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4  таблиці 4.1 додатка 4.
Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту(пункт 12.1. статті 12 Закону №1961-IV).
Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону №1961-IV).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що: «68. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
69. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власниківназемних транспортнихзасобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
70. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
72. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
73. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
74. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/4790/19, вказано, що: «у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 з урахуванням викладених норм зазначено, що якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, та за мінусом франшизи.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20).
У справі, що переглядається: ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 202111,29 грн.
Зі страхового акту №25893/1 встановлено, що здійснено розрахунок страхового відшкодування за полісом ЕР.211893546 від 08 листопада 2022 року у розмірі 157400,00 грн за відрахуванням розміру франшізи 2600 грн, ліміт відповідальності 160000 грн (а.с.62 на звороті).
Розмр страхової виплати 202 111,29 грн, розрахований виходячи з вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу «Mazda» станом на дату ДТП в розмірі- 300 415,59 грн. З урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 0,224, вартості ремонту з урахуванням зносу становить - 239 790,55 грн; за відрахуванням ПДВ - 37 679,26 грн.
За страховим актом №DC.ЕР. 211893546.L0002.01 від 22 травня 2023 року, з лімітом відповідальності на момент події 790 000 грн., ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» провела виплату страхового відшкодування в сумі 44 711,29 грн.
Отже, виходячи з того, що страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснив виплату страхового відшкодування на користь АТ «СК «Країна» зменшивши її на розмір франшизи - 2 600,00 грн, та коефіцієнт фізичного зносу деталей 0,224, що становить 60 625,04 грн, згідно розрахунку (300 415,59-239 790,55), колегія суддів приходить до висновку, що недоплачена сума підлягає стягненню саме з відповідача, як винної у пошкодженні автомобіля ОСОБА_3   та скоєнні ДТП особи, на підставі ст. 12, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відтак з відповідача на користь АТ «СК «Країна» підлягає стягненню частина суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 63 225,04 грн. При визначенні відповідальності відповідача, суд вірно взяв до уваги розмір вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу, який визначений у звіті від 21 лютого 2024 року та у висновку судового експерта від 14 червня 2024 року, оскільки ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь АТ «СК «Країна» в розмірі 202 111,29 грн, на підставі звіту від 13 квітня 2023 року.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Твердження сторони відповідача про те, що розмір франшизи 2 600,00 грн виплачений страховиком ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» суперечить дослідженим доказам, тому судом не приймається до уваги, оскільки франшиза не входить до суми страхового відшкодування, яку виплачує страховик за договором майнового страхування
Доводи апеляційної скарги у тому, що про визнання ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» більшого розміру вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу у звіті від 21 лютого 2024 року та визначеного розміру заподіяної шкоди у висновку судового експерта від 14 червня 2024 року в більшому обсязі ніж, виплачене ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування, не знімають з відповідача обов`язку сплатити розмір франшизи та обсяг відшкодування, який зменшений з урахуванням коефіцієнту зносу.
Безпідставиними є доводи відповідача, що ліміт відповідальності перевищує розмір завданих збитків та виплаченого АТ «СК «Країна» розмір страхового відшкодування не знімає з винної особи обов`язку сплачувати розмір збитків, який згідно діючого законодавства страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не сплачує, зокрема розмір франшизи та зменшення вартості відновлюваного ремонту на коефіцієнт зносу.
Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано апелянтом до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.
Відповідачем не доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову, оскільки останній не спростував наданих позивачем доказів на підтвердження розміру страхового відшкодування та його розрахунку, і не навів підстави звільнення його від доказування відповідних обставин, які, з метою їх з`ясування судом в цій справі, потребували спеціальних знань експерта (спеціаліста). 
Таким чином, оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів звертає увагу, що загалом за своїм змістом доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам, викладеним позивачем у позові, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та висновки щодо яких вмотивовано та обґрунтовано виклав у мотивувальній частині ухваленого рішення.
Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення заявником норм закону.
При цьому колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Обставини справи встановлені судом на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. 
Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. 
Судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін. 
 
Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Сорокою Михайлом Миколайовичем , залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повна постанова складена 11 серпня 2025 року.

Судді
 
                                                                                                                        Л. Д.  Поливач
 
                                                                                                                        А. М.  Стрижеус
 
                                                                                                                        Є. П. Євграфова