ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/9326/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року (суддя Сацький Р.В., повне судове рішення складено 09 квітня 2025 року) в справі № 280/9326/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ) про:
визнання протиправною бездіяльності щодо не зарахування періодів роботи у інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я з 02 жовтня 1997 року по 01 жовтня 2000 року, з 01 січня 2004 року по 25 червня 2007 року та з 01 серпня 2007 року по 01 березня 2009 року у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
зобов`язання зарахувати періоди роботи в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я з 02 жовтня 1997 року по 01 жовтня 2000 року, з 01 січня 2004 року по 25 червня 2007 року та з 01 серпня 2007 року по 01 березня 2009 року до її страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим перерахувати розмір її пенсії з 06.10.2023.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я з 02.10.1997 по 01.10.2000, з 01.01.2004 по 25.06.2007 та з 01.08.2007 по 01.03.2009 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_2 періоди її роботи в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я з 02.10.1997 по 01.10.2000, з 01.01.2004 по 25.06.2007 та з 01.08.2007 по 01.03.2009 до її страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, у зв`язку із чим перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 з  06.10.2023.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Апелянт зазначає, що положення статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими з 01 січня 2004 року регулюється питання обчислення страхового стажу, не містять приписів щодо обчислення стажу в подвійному розмірі, а приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині  обчислення стажу, тому у відповідача відсутні підстави для зарахування спірного періоду роботи позивача в подвійному розмірі.
Вважає, що орган Пенсійного фонду має виключно компетенцію у питанні призначення пенсії.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі № 280/652/24, зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області призначити з 06.10.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV, зарахувавши до її пільгового стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на призначення пенсії за Списком № 2 період роботи з 01.07.1994 по 25.06.2007, з 01.08.2007 по 01.03.2009 у Дитячій лікарні № 2 м. Запоріжжя.
Із змісту листа ГУ ПФУ в Запорізькій області від 03.09.2024 № 0800-0219-8/77322 випливає, що на виконання рішення суду відповідачем було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 06.10.2023 шляхом переведення її з пенсії за вислугу років на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV, зарахувавши до її пільгового стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на призначення пенсії за Списком № 2 період роботи з 01.07.1994 по 25.06.2007, з 01.08.2007 по 01.03.2009 у Дитячій лікарні № 2 м. Запоріжжя.
Розрахунок стажу по пенсійній справі позивача свідчить про те, що періоди її роботи в інфекційних відділеннях з 02.10.1997 по 01.10.2000, з 01.01.2004 по 25.06.2007 та з 01.08.2007 по 01.03.2009 до страхового стажу враховано  в одинарному розмірі.
Пославшись на вимоги статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, відповідно до якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, суд першої інстанції вважав, що спірний період роботи позивача дає їй право на призначення пенсії із зарахуванням стажу роботи у подвійному розмірі.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06 жовтня 2023 року призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Виходячи з розрахунку стажу, періоди роботи позивача в інфекційних відділеннях з 02 жовтня 1997 року по 01 жовтня 2000 року, з 01 січня 2004 по 25 червня 2007 року та з 01 серпня 2007 року по 01 березня 2009 року до страхового стажу враховано  в одинарному розмірі.
Записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 та довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 05 грудня 2023 року № 2687/01-08 підтверджено, що позивач у спірний період працювала на посаді сестри медичної інфекційного педіатричного відділення.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон №1058-IV набрав чинності 01 січня 2004 року.
До цього моменту пенсійні відносини регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року №1645-ІІІ (далі - Закон №1645-ІІІ) інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
Записами трудової книжки позивача та довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 05 грудня 2023 року № 2687/01-08 підтверджено, що позивач працювала повний робочий день у Дитячій лікарні № 2 м. Запоріжжя і за періоди з 01.07.1994 по 25.06.2007, з 01.08.2007 по 01.03.2009 виконувала роботу зі шкідливими та важкими умовами праці як медичної сестри інфекційного відділення та молодшої палатної медичної сестри інфекційно-педіатричного відділення, за професією робітники, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних установах, відділеннях, кабінетах; середній медичний персонал, що передбачено Списком № 2 розділ ХХIV підрозділ 2а код 2260000а постанови КМ України від 11.03.1994 № 162, за професією працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, відділенях, кабінетах молодші спеціалісти з медичною освітою, що передбачено Списком № 2 розділ ХХIV підрозділ 24а позиція 24а постанови КМ України від 16.01.2003 № 36.
Відповідно до розрахунку форми РС-право щодо ОСОБА_2 спірний період за Списком № 2 зарахований в одинарному розмірі без застосування кратності (а.с. 24).
Відтак, приведене вище правове регулювання дає суду підстави для висновку, що  період роботи позивача з 02 жовтня 1997 року по 01 жовтня 2000 року, з 01 січня 2004 року по 25 червня 2007 року та з 01 серпня 2007 року по 01 березня 2009 року  мають бути зарахований до страхового стажу у подвійному розмірі.
Приведений висновок відповідає правовій позиції, викладений Верховний Судом у постановах від 04 грудня 2019 року в справі №689/872/17, від 27 лютого 2020 року в справі №462/1713/17, від 20 квітня 2022 року в справі № 214/3705/17.
Відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.
Доводи апелянта повторюють зміст відзиву на позовну заяву та спростовані висновками суду, викладеними в цьому рішенні. 
Суд не заперечує дискрецію органу Пенсійного фонду у питанні призначення пенсії та обчисленні стажу, проте визнає обґрунтованим обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача.
Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
У рішенні в справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04) ЄСПЛ вказав, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції суд дійшов висновку про обґрунтованість обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача – зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах. 
Частинами третьою - четвертою статті 245 КАС України установлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд зазначає, що в розглядуваному випадку відсутні підстави вважати, що повноваження органу Пенсійного фонду у питанні перерахунку пенсії є дискреційними, позаяк для прийняття рішення на користь позивача виконано усі умови, визначені законом, й прийняття рішення про зарахування спірного періоду у подвійному розмірі та перерахунок пенсії не передбачає право відповідача діяти на власний розсуд.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є типовою,  предметом позову в цій справі є  дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року в справі № 280/9326/24 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року в справі № 280/9326/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 20 серпня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 20 серпня 2025 року.
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко