УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/18802/24 Головуючий у 1-й інст. Костенко С. М. 
Номер провадження №33/4805/418/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – Кравчука Андрія Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Кравчука Андрія Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Богунського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Богунського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду,  08.12.2024 о 20 год 42 хв за адресою м.Житомир, вул. К.Острозьких, 118, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Subaru, номерний знак  НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, на місці зупинки або у найближчому медичному закладі охорони здоров`я водій відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений, шляхом передачі керма тверезому водію.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Кравчук А.В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях його підзахисного, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Вказав на відсутність в матеріалах справи доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та правомірності його зупинки, у зв`язку з чим складені відносно останнього процесуальні документи не можуть бути належними і допустимими доказами його вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Також, звернув увагу на те, що наявний у справі відеозапис не є безперервним, містить посилання на подію за 01.01.2019 і починається з 00 год 49 хв 25 сек, що не відповідає дійсності. Крім того, з даного відео вбачається, як ОСОБА_1 стоїть біля транспортного засобу та не керує ним. Останній в судовому засіданні пояснив, що разом з товаришем в автомобілі вживали спиртні напої, проте в стані сп`яніння він не керував та за кермо сідати не збирався. Транспортний засіб не глушив, так, як акумулятор в поганому стані. Також, вважає, що відеоматеріали, надані свідками, не можуть бути прийняті судом, оскільки отримані не з портативних відеореєстраторів, а з невідомих джерел. Окрім того, свідки не були допитані в судовому засіданні, хоча ОСОБА_1 були заявлені відповідні клопотання. Наголосив, що поліцейський є зацікавленою особою, а тому рапорт не може бути доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (ВС/КАС у справі №524/5741/17-а від 20.05.2020). 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами. 
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №191914 від 08.12.2024 вбачається, що  ОСОБА_1 08.12.2024 о 20 год 42 хв за адресою м.Житомир, вул. К.Острозьких, 118, керував транспортним засобом Subaru, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, на місці зупинки або у найближчому медичному закладі охорони здоров`я, водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі керма водію ОСОБА_2  (а.с.3).
За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, або у закладі охорони здоров`я.
Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, крім вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.8); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість (а.с.9); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №725146 від 08.12.2024 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст.126 КУпАП (а.с.3); письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , згідно яких, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Subaru, неодноразово порушив ПДР, створював аварійну ситуацію, при цьому, перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с.5-7); відеозаписамим фіксації обставин події з портативного відеореєстратора поліцейського та відеореєстратора службового автомобіля, а також відео, наданими свідками (а.с.12). 
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Доводами апеляційної скарги під час апеляційного розгляду справи висновків суду першої інстанції не спростовано. 
Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані обґрунтовані та об`єктивні висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозапису, як належному та допустимому доказу, який не має ознак монтування, містить фіксацію обставин, які мають значення для справи та які є достатніми для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП у діях ОСОБА_1 . 
З відеозапису вбачається, що у зв`язку з причетністю особи до створення аварійної обстановки під час керування транспортним засобом, працівниками поліції запропоновано ОСОБА_1 , який мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, пройти відповідний огляд, як на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів, так і в закладі охорони здоров`я. Проте, останній виконати законну вимогу працівника поліції відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР. 
Відеозаписом з автомобільного відеореєстратора та портативного відеореєстратора з нагрудної камери працівника поліції підтверджено, що під час огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1  та оформлення відносно нього адміністративних матеріалів працівниками поліції не допущено порушень вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, ст.ст.256, 266 КУпАП, які б могли бути підставою для визнання такого огляду недійсним, а складених процесуальних документів - недопустимими доказами. 
Твердження захисника щодо відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та неправомірності його зупинки були предметом дослідження в суді першої інстанції. Таким обставинам суд надав правильну і неупереджену оцінку, яка обґрунтовано викладена у мотивувальній частині судового рішення та не потребує додаткового правового аналізу. 
Посилання захисника на сумніви щодо належності та допустимості наданих свідками відеозаписів не спростовують об`єктивності зафіксованих на них обставин події та не виключають допустимість цих доказів, які у сукупності з іншими підтверджують вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення. 
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що рапорт працівника поліції не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки пояснення, викладені у рапорті працівника поліції, підтверджується та узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови. 
Судові рішення, на які у апеляційній скарзі посилається захисник, не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи за встановлених у ній обставин.
Суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.
При розгляді даної справи суддя місцевого суду правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. 
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд –

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Кравчука Андрія Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Богунського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич