П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/4509/25	

Перша інстанція суддя Бутенко А.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Крусяна А.В., Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги до Головного управління Національної гвардії України, а саме:
- визнання протиправними дій Головного управління Національної гвардії України щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
- зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подання та документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року за № 3-1 та пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відмову у задоволенні позову, так як після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393» (далі – Постанова № 119), необхідною умовою для призначення пенсії за вислугу років для осіб, які звільнились зі служби є наявність календарної вислуги років.
В даному випадку, на переконання апелянта, станом на дату його звільнення зі служби, а саме 03 листопада 2021 року, нова редакція Постанови КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» від 17 липня 1992 року № 393 (далі – Постанова КМУ № 393) не набула чинності, а тому позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на момент звільнення зі служби, так як мав достатню кількість календарної та пільгової вислуги років для призначення пенсії.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 03 листопада 2021 року № 240, ОСОБА_1 звільнений зі служби наказом командувача Національної гвардії України № 194-ОС від 12 жовтня 2021 року за підпунктом «б» (за станом здоров`я) частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Вислуга років позивача станом на дату звільнення у календарному обчисленні склала 20 рік 05 місяців 24 дні, пільгова - 31 рік 08 місяців 21 день. Загальна вислуга скала 53 роки 2 місяців 15 днів.
Позивач звернувся до відповідача з заявою щодо підготовки та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подання про призначення пенсії за вислугу років та документів відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 №3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 (далі - Порядок № 3-1) та пункту «а» статті 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідач листом від 08 січня 2025 року № 27/13/4-604-2025 повідомив позивача про відмову у підготовці та поданні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, оскільки відсутня вислуга років у календарному обчисленні, яка необхідна для набуття права на пенсію. Зокрема у листі вказано, що відповідно до пункту а статті 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. На дату виключення позивача зі списків особового складу загону станом на 01 серпня 2021 року вислуга років на військовій службі у календарному обчисленні становить лише 21 рік 05 місяців 24 дні, що не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, встановленим пунктом а статті 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В свою чергу, позивач, вважаючи протиправними такі дії відповідача, звернувся до суду з цим позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про залишення без задоволення позовних вимог, так як позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Згідно п. «а» ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Згідно пп. «а» п. 3 Постанови КМУ № 393 (у редакції чинній до 19 лютого 2022 року), до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї   постанови, зараховується на пільгових умовах, у розрахунку один місяць служби за три місяці, наступні періоди: участь у бойових діях у воєнний час; час перебування під вартою, час відбуття покарання в місцях позбавлення волі та висилки військовослужбовців, безпідставно притягнутих до кримінальної відповідальності, безпідставно репресованих і надалі реабілітованих; час виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 1 січня 1988 року; таємно; час проходження служби військовослужбовцями Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, направленими у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичної установи України, її співробітників та членів їх сімей; час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, згідно п. 2 Постанови КМУ № 393 (у редакції чинній з 19 лютого 2022 року), до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам із спеціальним званням Бюро економічної безпеки, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», під час призначення пенсії згідно з пунктом а частини першої статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, Бюро економічної безпеки або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.
До вислуги років осіб, зазначених у пункті ж статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення із служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в закладах освіти, закладах охорони здоров`я та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.
          Згідно п. 2-1 Постанови КМУ № 393 (у редакції чинній з 19 лютого 2022 року), для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності дій Головного управління Національної гвардії України щодо відмови в оформленні та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В даному випадку, Головним управлінням Національної гвардії України відмовлено позивачу в оформленні та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області через відсутність у нього достатньої кількості календарної вислуги років для призначення пенсії, що передбачена п. «а» ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В свою чергу, позивач зазначає, що в нього наявний відповідний пільговий стаж, який має враховуватись у календарну вислугу на підставі положень Постанови КМУ № 393.
Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, згідно доводів апелянта, на момент його звільнення з військової служби (03 листопада 2021 року) він мав достатню кількість пільгової та календарної вислуги років для призначення спірної пенсії.
При цьому, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 року, у справі № 295/6301/17, від 10 липня 2019 року, у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року, у справі № 295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року, у справі № 360/1432/19, від 27 березня 2020 року, у справі № 569/727/17, від 23 червня 2020 року, у справі № 750/10827/16-а, від 20 січня 2021 року, у справі № 620/509/19 зробив висновок про те, що для отримання права на призначення пенсії за вислугою років обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі.
При цьому, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року, у справі № 805/3923/18-а, відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, у справі № 725/1959/17, від 27 березня 2018 року, у справі № 295/6301/17, а також з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Крім того, Верховним Судом зазначено, що пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою КМУ № 393.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з апелянтом у тому, що на момент його звільнення з військової служби він мав право на врахування до його вислуги років для призначення пенсії періоду пільгової вислугу на підставі чинних на той час положень Постанови КМУ № 393.
Проте, колегія суддів зазначає, що відповідна судова практика Верховного Суду наразі не є актуальною для вирішення спірних правовідносин у зв`язку зі зміною правового регулювання таких правовідносин.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393» усунуто розбіжності між ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою КМУ № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В даному випадку, після набрання чинності зазначених змін, умовою для призначення пенсії за вислугу років для осіб, які звільнились зі служби до набрання чинності постанови № 119, але звернулись із заявою про оформлення документів для призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» після набрання чинності зазначеної постанови, є наявність календарної вислуги років, без можливості обрахунку такої вислуги в пільговому обчисленні.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 червня 2025 року № 420/24894/23.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинними положеннями Постанови КМУ № 393 на момент звернення позивача до Головного управління Національної гвардії України (10 грудня 2024 року) щодо оформлення та направлення необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення пенсії за вислугу років, у редакції Постанови КМУ «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» від 16 лютого 2022 року, вже не передбачалось можливості врахування до вислуги років для призначення пенсії календарної вислуги у пільговому розмірі.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що для призначення пенсій за вислугу років за ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має враховуватись календарна вислуга років, без зарахування до неї пільгової вислуги років.
Аналогічним чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, переглядаючи справу №520/5695/23 в касаційному порядку, у постанові від 10 грудня 2024 року, підтримав правовий висновок, викладений у раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 14 листопада 2023 року, у справі № 600/3836/22-а, про те, що до правовідносин, пов`язаних з призначенням пенсії за вислугу років відповідні правові норми, зокрема, Постанови КМУ № 393 підлягають застосуванню в тій редакції, яка була чинна на момент звернення особи до роботодавця із заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не допущено помилкового застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для залишення рішення суду першої інстанції в силі.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

           Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
           Судді	  	А.В. Крусян    О.А. Шевчук