СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року                                          м. Харків                        Справа № 922/3874/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя  Склярук О.І.
за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.
за участю    представника Приватного підприємства "Поток-А" та представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация"

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация"(вх. №626 Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 26.02.2025 у справі №922/3874/24

за позовом Приватного підприємства "Поток-А", м.Харків
до             Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация", м.Харків
про стягнення стягнення 512 918,11 грн,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация", м.Харків
до       Приватного підприємства "Поток-А", м.Харків
про визнання договорів удаваними,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Поток-А" (надалі - позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация" (надалі - відповідач за первісним позовом) про стягнення 512918,11 грн, з яких:
- 122000,00 грн заборгованості за договором безвідсоткової позики №32 від 10.11.2021, 19175,15 грн інфляційних втрат, 8638,94 грн 3% річних;
- 317000,00 грн заборгованості за договором безвідсоткової позики №6 від 02.02.2022, 30586,84 грн інфляційних втрат, 15517,18 грн 3% річних.
У позовній заяві позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення грошових коштів отриманих за договорами безвідсоткової позики №32 від 10.11.2021 та №6 від 02.02.2022.
27.11.2024 до суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация" до Приватного підприємства "Поток-А" про визнання недійсними договорів безвідсоткової позики №32 від 10.11.2021 та №6 від 02.02.2022.
Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що оспорювані договори не відповідають наступним загальним вимогам дійсності (чинності) правочинів, а саме: правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; договори не могли бути укладені через відсутність у відповідача необхідного обсягу цивільної дієздатності; договори не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Водночас, ТОВ "Фармация" посилалося на фактичну належність позивача та відповідача до однієї групи взаємопов`язаних суб`єктів господарювання.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.02.2025 по справі №922/3874/24 первісний позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация" на користь Приватного підприємства "Поток-А" 439 000, 00 грн безпідставно набутих грошових коштів, 49761,99 грн інфляційних втрат, 24156,12 грн 3% річних, 6155,02 грн судового збору; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що сплачені кошти були отримані ТОВ «Фармация» без достатньої правової підстави, що створює правовідносини, врегульовані статтею 1212 Цивільного кодексу України — безпідставне збагачення. З огляду на це, відповідач був зобов`язаний повернути отримане майно (грошові кошти) на користь позивача. Крім того, суд визнав правомірним застосування до відповідача положень статті 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає відповідальність за прострочення грошового зобов`язання. 
Стосовно зустрічного позову ТОВ «Фармация», суд вказав, що вимоги про визнання удаваними договорів позики №32 і №6 є безпідставними. По-перше, сам відповідач неодноразово в процесі розгляду справи заперечував факт їх укладення, отже, не може одночасно наполягати на тому, що ці правочини удавані, тобто прикривають собою інші правовідносини. По-друге, сторона не надала суду жодних належних та допустимих доказів існування будь-якого іншого правочину (наприклад, договору про спільну діяльність), який би насправді вчинявся між сторонами. Відсутність такого письмового договору, а також відсутність будь-якої фіксації істотних умов, які є обов`язковими для договору спільної діяльності, свідчить про необґрунтованість зустрічного позову.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармация" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що:
- суд першої інстанції неправильно застосував ст.1212 ЦК України до спірних правовідносин, адже останнім не встановлена наявність/відсутність умов для згаданої статті. Апелянт вказує, що між сторонами існують господарські договірні відносини, що виключає можливість застосування положень про кондикційні зобов`язання (безпідставне збагачення);
- грошові кошти, які стали предметом спору, були отримані не безпідставно, а в межах договірних зобов`язань - договорів позики №32 від 10.11.2021 та №6 від 02.02.2022, що підтверджено листом директора ПП «ПОТОК-А», який прямо визнає наявність саме таких договірних зобов`язань.
- ТОВ «ФАРМАЦИЯ» вже здійснило часткове повернення коштів, вказуючи на цільове призначення платежів - повернення фінансової допомоги за договорами, що ще раз підтверджує існування договірних відносин, а не безпідставного збагачення;
- між суб`єктами ТОВ «ФАРМАЦИЯ», ПП «ПОТОК-А», ТОВ «КАРАТ», ТОВ «МИР» існує тривала та структурована господарська взаємодія з 1994 року. Ці зв`язки мають характер спільного виробництва (зокрема, поліграфічної продукції для фармацевтичного ринку) і підтримуються взаємними фінансовими операціями між пов`язаними компаніями. Суд не дослідив усі надані ним документи, які підтверджують факт спільної діяльності та договірних зобов`язань, зокрема банківські документи, листи, вимоги, статути та інші матеріали, що підтверджують структуру і характер правовідносин між сторонами.
05.05.2025 від Приватного підприємства "Поток-А" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
В обґрунтування відзиву зазначає, що:
- враховуючи те, що сам апелянт не заперечує того факту, що між сторонами відсутні будь-які письмові договірні зобов`язання, то суд першої інстанції правильно врахував ст.1212 ЦК України і зобов`язав відповідача за первісним позовом повернути позивачу безпідставно отримані пошти;
- Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармация" та Приватне підприємство "Поток-А" не здійснюють ніякої спільної діяльності, а отже неможливо визнати удаваним правочин, який не укладено взагалі. Меморандум жодним чином не підтверджує спільну діяльність і був складений між сторонами після дати отримання спірних грошових коштів;
- дія з перерахування грошових коштів з рахунку позивача на рахунок відповідача з призначенням платежу «безвідсоткову фінансову допомогу на зворотній основі з договором №4 від 24.01.2022» та з призначенням платежу «безвідсоткову фінансову допомогу на зворотній основі з договором №32 від 10.11.2021» не є правочином, оскільки за своєю суттю така операція з переказу коштів з одного рахунку на інший, не має складових елементів правочину.
Детально рух у справі на стадії апеляційного перегляду відображено в процесуальних документах суду.

У судове засідання від 07.07.2025 з`явився представник Приватного підприємства "Поток-А" та представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация".

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини справи.
Приватне підприємство "Поток-А" протягом листопада 2021 року - червня 2022 року перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация" грошові кошти на загальну суму 694 000,00 грн, що підтверджується:
- платіжними інструкціями №419 від 10.11.2021 на суму 150 000,00 грн, №437 від 24.11.2022 на суму 6 000,00 грн, №463 від 13.12.2021 на суму 165 000,00 грн, №479 від 28.12.2021 на суму 6 000,00 грн, №498 від 30.12.2021 на суму 50 000,00 грн. В усіх цих платіжних інструкціях призначенням платежу зазначено: "Безвiдсоткова фiнансова допомога на зворотнiй ocнoвi згiдно Договору №32 вiд 10.11.2021 Без ПДВ."
- платіжними інструкціями №34 від 02.02.2022 на суму 100 000,00 грн, №51 від 17.02.2022 на суму 80 000,00 грн, №85 від 18.04.2022 на суму 132 000,00 грн, №98 від 30.06.2022 на суму 5 000,00 грн. В усіх цих платіжних інструкціях призначенням платежу зазначено: "Безвiдсоткова фiнансова допомога на зворотнiй ocнoвi згiдно Договору №6 вiд 02.02.2022 Без ПДВ."
З доданої до первісного позову у даній справі банківської виписки АТ "Райффайзен Банк" за період з 10.11.2021 по 30.10.2024 вбачається, що ТОВ "Фармация" здійснило часткове повернення на користь ПП "Поток-А" грошових коштів в загальному розмірі 255 000,00 грн, а саме:
- за платіжними документами №36 від 28.02.2023 в сумі 5 000,00 грн, №48 від 02.03.2023 в сумі 100 000,00 грн, №50 від 03.03.2023 в сумі 100 000,00 грн, №51 від 06.03.2023 в сумі 50 000,00 грн. В усіх цих платіжних документах призначенням платежу зазначено: "Повернення безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору №32 від 10.11.2021".
Як зазначає ПП "Поток-А" у своєму позові, з урахуванням заяви про зміну його предмета (фактично - підстав) від 30.11.2024, вказані грошові кошти були перераховані на користь ТОВ "Фармация" за відсутності будь-яких договірних правовідносин. В призначеннях платежів було помилково вказано про договори безвідсоткової позики №32 від 10.11.2021 та №6 від 02.02.2022, які між сторонами так і не було укладено. Залишок неповерненої суми цих помилково перерахованих грошових коштів становить 439 000,00 грн (694 000,00 грн – 255 000,00 грн) 
У зв`язку з    цим, ПП "Поток-А" у своєму первісному позові просить стягнути з ТОВ "Фармация" на свою користь вказані грошові кошти на підставі статті 1212 ЦК України. Також ПП "Поток-А" на підставі ст.625 ЦК України просить стягнути з ТОВ "Фармация" 49 761,99 грн    інфляційних втрат та 24 156,12 грн 3% річних.
Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні примірники договорів безвідсоткової позики №32 від 10.11.2021 та №6 від 02.02.2022, які додавалися ПП "Поток-А" до його позовної заяви в первісній редакції від 31.10.2024.
Проте у відзиві на позовну заяву від 26.11.2024 ТОВ "Фармация" укладення таких договорів заперечило, зазначивши що ні відповідач, ні його уповноважені представники, ні керівник відповідача, ніколи не зверталися до позивача із проханням видати будь-яку позику. Від імені відповідача, ніхто і ніколи не надсилав з цього приводу жодних електронних чи письмових листів, повідомлень або пропозицій. Ніхто і ніколи не поручав працівникам чи представникам відповідача по довіреності звернутись від імені відповідача із пропозицією укласти договір фінансової допомоги. Відповідач ніколи не узгоджував істотних умов можливої співпраці між позивачем та відповідачем в розрізі відносин позички. Жодних перемовин з цього приводу ніколи не відбувалось. Жодного процесу узгодження істотних умов між позивачем та відповідачем - ніколи не мали місця. Також ТОВ "Фармация" заперечило факт особистого підписання директором даного товариства договору безвідсоткової позики № 6 від 02.02.2022 та Договору безвідсоткової позики № 32 від 10.11.2021.
ПП "Поток-А" під час підготовчого провадження у даній справі визнало вищевказані доводи ТОВ "Фармация" про те, що вказані договори безвідсоткової позики №32 від 10.11.2021 та №6 від 02.02.2022 ніколи не укладались між сторонами та відкликало вказані договори безвідсоткової позики як докази у справі.
Таким чином, обидві сторони у справі визнали обставини щодо неукладення договорів безвідсоткової позики №32 від 10.11.2021 та №6 від 02.02.2022, примірники яких були додані до первісної позовної заяви в її редакції від 31.10.2024.
Будь-яких інших договорів безвідсоткової позики, на підставі яких були здійснені перерахування грошових коштів, що складають предмет первісних позовних вимог ПП "Поток-А", суду під час розгляду даної справи надано не було.
В той же час, ТОВ "Фармация" наполягає, що всі вищевказані спірні платежі були здійснені в межах спільної господарської діяльності між ПП "Поток-А" та ТОВ "Фармация", що виключає застосування норми статті 1212 ЦК України. 
На підтвердження своєї правової позиції відповідач за первісним позовом посилається на наступні обставини.
Із 1994 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ведуть спільну господарську діяльність щодо виробництва та реалізації господарської продукції. Із 2008 року, до цієї діяльності приєднались ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 . Такою господарською продукцією виступає пакування (коробки, пенали) для фармацевтичної продукції та інструкції (вкладиші), групові і ідентифікаційні етикетки для фармацевтичних препаратів. Вказана господарська діяльність, з моменту її заснування здійснюється на умовах розподілу 50% на 50% відсотків. Де 50% належать ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з одного боку і 50% належить ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 (з іншого боку). 
Вся зазначена господарська діяльність ведеться із використанням спільного обладнання та нежитлових виробничих приміщень (частини нежитлової будівлі), розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Із 1994 р., вся господарська діяльність пов`язаної групи компаній ведеться через попередньо створених для цього суб`єктів господарювання, а саме: 1) ТОВ "КАРАТ" (учасники ОСОБА_2 ОСОБА_1 , співвідношення часток 50% на 50%); 2) ТОВ "ФАРМАЦИЯ" (учасники ОСОБА_4 , ОСОБА_3 співвідношення часток 50% на 50%); 3) ТОВ "МИР" (учасники ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , співвідношення часток 50% на 50%); 4) ПП "ЕЛАНА-В" (учасник ОСОБА_3 частка 100%); 5) ПП "КЛАССИКА-Н" (учасник ОСОБА_4 частка 100%); 6) ПП "ПОТОК-А" (учасник ОСОБА_2 частка 100%); 7) ПП "КЛАР" (учасники ОСОБА_4 , ОСОБА_3 співвідношення часток 50% на 50%); 8) ПП "ФІКСАЖ" (учасник ОСОБА_1 частка 100%). А також із залученням таких суб`єктів господарювання як: 1) ФОП ОСОБА_2 ; 2) ФОП Ашихіна Неллі Сергіївна; 3) ФОП Микиша Юлія Іллівна; 4) ФОП ОСОБА_5 ; 5)ФОП Ройланд Георгій Вадимович; 6) ФОП Кочергіна Катерина Олександрівна; 7) ФОП Беспала Зоя Борисівна; 8) ФОП Донська Ольга Вікторівна; 9)ФОП Ларіонов Арсеній Юрійович; 10) ФОП Мартинов Сергій Олександрович; 11) ФОП Любименко Вікторія Григорівна. В період із 1994 року, по 2021 рік, ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , вели спільну господарську діяльність у співвласності із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , дотримуючись правил її ведення і часток її розподілу.
Належність всіх перерахованих суб`єктів господарювання в тому числі і сторін у даній справі до однієї групи взаємопов`язаних суб`єктів господарювання ТОВ "Фармация" обґрунтовує наступним: 1) Здійснення господарської діяльності за одним і тим же місцем розташування; 2) Співпадіння адрес місцезнаходження юридичних осіб, що входять у групу компаній, в тому числі і Позивача та Відповідача; 3) Здійснення одних і тих же самих видів господарської діяльності; 4) Здійснення господарської діяльності із використанням одних і тих же засобів виробництва (обладнання, устаткування, пристроїв, механізмів); 5) Здійснення господарської діяльності із використанням одного і того самого нежитлового приміщення (частини нежитлової будівлі) розташованої за адресою: м. Харків, вул. Юр`їівська 17); 6) Реалізація виробленої господарської продукції одним і тим же самим контрагентам (суб`єктам господарювання); 7) Виконання робіт із використанням одних і тих самих найманих працівників.
ТОВ "Фармация" наголошує, що в межах спільної господарської діяльності у листопаді 2021 - лютому 2022 виникла необхідність у перерозподілі грошових коштів, отриманих в результаті спільної господарської діяльності зазначеної групи взаємопов`язаних компаній (спільного бізнесу). Перерозподіл передбачав переведення наявних грошових коштів із поточного рахунку одного учасника (юридичної особи) спільної групи взаємопов`язаних суб`єктів господарювання, на поточний рахунок іншого учасника спільної групи взаємопов`язаних суб`єктів господарювання. На момент прийняття рішення про проведення такого перерозподілу, вільні кошти знаходились на поточному рахунку ПП "Поток-А", а потреба у перерозподілі виникла на користь ТОВ "Фармация". Як наслідок, було здійснено наступні платежі із поточного рахунку позивача на поточний рахунок ТОВ "Фармация": 10.11.2021 – 150 000,00 грн, 24.11.2021 – 6 000,00 грн, 13.12.2021 – 165 000,00 грн, 28.12.2021 – 6 000,00 грн, 30.12.2021 – 50 000,00 грн, 02.02.2022 - 100 000,00 грн, 17.02.2022 – 80 000,00 грн, 18.04.2022 – 132 000,00 грн, 03.06.2022 – 5 000,00 грн.
При цьому ТОВ "Фармация"    зауважує, що всупереч затвердженим правилам здійснення спільної діяльності в межах групи компаній, всі перераховані платежі було здійснено із іншим (відмінним від звичного) цільовим призначенням платежу - безвідсоткова фінансова допомога на зворотній основі, хоча насправді перерахування вказаних коштів, було звичайним перерозподілом. 
В той же час, ТОВ "Фармация" ідентифікує платежі, які було здійснено ПП "Поток-А" із цільовим призначенням платежу безвідсоткова фінансова допомога на зворотній основі згідно договорів № 32 від 10.11.2021 та № 6 від 02.02.2022, як особливу фінансову операцію розподілу (перерозподіл) коштів між рахунками взаємопов`язаних суб`єктів господарювання, що були отримані в результаті спільної господарської діяльності. Така ідентифікація не передбачає виникнення обов`язку повернення попередньо отриманих грошових коштів.
Заявляючи зустрічний позов у даній справі, з урахуванням зміни його предмету, ТОВ "Фармация" вказує, що фактичні обставини справи свідчать про існування між сторонами договірних правовідносин щодо спільної діяльності, а тому просить суд: 
1) Визнати удаваним Договір безвідсоткової позики № 32 від 10.11.2021, укладений між ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ "ПОТОК-А" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАРМАЦИЯ", за яким було перераховано грошові кошти у сумі 122 000,00 грн, за платіжними інструкціями (платіжними дорученнями): від 10.11.2021 - 150 000,00 грн (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп) – № 419 від 10.11.2021; від 24.11.2021 - 6 000,00 грн (шість тисяч гривень 00 коп) – № 437 від 24.11.2021; від 13.12.2021 - 165 000,00 грн (сто шістдесят п`ять тисяч гривень 00 коп) – № 463 від 13.12.2021; від 28.12.2021 – 6 000,00 грн (шість тисяч гривень 00 коп) – № 479 від 28.12.2021; від 30.12.2021 – 50 000,00 грн (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп) – № 498 від 30.12.2021, із цільовим призначенням платежу безвідсоткова фінансова допомога на зворотній основі згідно Договору № 32 від 10.11.2021;
2) Визнати удаваним Договір безвідсоткової позики № 6 від 02.02.2022 укладений між ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ "ПОТОК-А" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАРМАЦИЯ", за яким було перераховано грошові кошти на загальну суму 317 000,00 грн, за платіжними інструкціями (платіжними дорученнями): від 02.02.2022 -100 000,00 грн (сто тисяч гривень 00 коп) – № 34 від 02.02.2022; від 17.02.2022 - 80 000,00 грн (вісімдесят тисяч гривень 00 коп) – № 51 від 17.02.20222; 18.04.2022 - 132 000,00 грн (сто тридцять дві тисячі гривень 00 коп) – № 85 від 18.04.2022; 03.06.2022 - 5 000,00 грн (шість тисяч гривень 00 коп) – № 98 від 03.06.2022, із цільовим призначенням безвідсоткова фінансова допомога на зворотній основі згідно Договору № 6 від 02.02.2022.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про таке.
Щодо первісного позову.
Згідно з базовим принципом цивільного законодавства, закріпленим у статті 15 Цивільного кодексу України, судовому захисту підлягає порушене або невизнане право, або легітимний інтерес, тобто інтерес, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Відповідно, зловживання правом чи протиправний інтерес не підлягає судовому захисту. 
Конституційний Суд України у своїх рішеннях також виходить з того, що принцип верховенства права розкривається в таких його складових, як ефективність мети і засобів правового регулювання, розумність та логічність закону (Рішення Конституційного Суду України від 08.12.2011 №16-рп/2011).
В ході апеляційного провадження, проаналізувавши підстави і вимоги первісного позову колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем за первісним позовом не доведена наявність в нього порушеного права чи легітимного інтересу, який може підлягати судовому захисту з огляду на таке.
Проаналізувавши підстави та вимоги первісного позову ПП "Поток-А" у сукупності з усіма обставинами справи, судова колегія дійшла висновку, що ПП "Поток-А" не доведено наявності у підприємства порушеного з боку ТОВ «Фармация» права чи легітимного інтересу, які підлягають судовому захисту, з огляду на наступне. 
Як вбачається із матеріалів справи, Приватне підприємство "Поток-А" протягом листопада 2021 року - червня 2022 року перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация" грошові кошти, що підтверджується:
- платіжними інструкціями №419 від 10.11.2021 на суму 150 000,00 грн, №437 від 24.11.2022 на суму 6 000,00 грн, №463 від 13.12.2021 на суму 165 000,00 грн, №479 від 28.12.2021 на суму 6 000,00 грн, №498 від 30.12.2021 на суму 50 000,00 грн. В усіх цих платіжних інструкціях призначенням платежу зазначено: "Безвiдсоткова фiнансова допомога на зворотнiй ocнoвi згiдно Договору №32 вiд 10.11.2021 Без ПДВ."
- платіжними інструкціями №34 від 02.02.2022 на суму 100 000,00 грн, №51 від 17.02.2022 на суму 80 000,00 грн, №85 від 18.04.2022 на суму 132 000,00 грн, №98 від 30.06.2022 на суму 5 000,00 грн. В усіх цих платіжних інструкціях призначенням платежу зазначено: "Безвiдсоткова фiнансова допомога на зворотнiй ocнoвi згiдно Договору №6 вiд 02.02.2022 Без ПДВ."
Тобто, сам позивач за первісним позовом вказав, що спірне перерахування грошових коштів на загальну суму 694 000,00 грн здійснене за договором позики, що вказано останнім в призначенні платежу.
Відповідно до п.3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного Банку України №22 від 21.01.2004 (чинної станом на дату здійснення перерахування спірних грошових коштів), реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". 
З доданої до первісного позову у даній справі банківської виписки АТ "Райффайзен Банк" за період з 10.11.2021 по 30.10.2024 вбачається, що ТОВ "Фармация" здійснило часткове повернення на користь ПП "Поток-А" грошових коштів в загальному розмірі 255 000,00 грн, а саме:
- за платіжними документами №36 від 28.02.2023 в сумі 5 000,00 грн, №48 від 02.03.2023 в сумі 100 000,00 грн, №50 від 03.03.2023 в сумі 100 000,00 грн, №51 від 06.03.2023 в сумі 50 000,00 грн. В усіх цих платіжних документах призначенням платежу зазначено: "Повернення безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору №32 від 10.11.2021".
Таке часткове повернення коштів відповідачем на рахунок позивача свідчить про визнання обома сторонами наявність договірних відносин, адже як і в платіжних інструкціях ПП «Поток-А», так і в платіжних документах ТОВ «Фармация» вказане призначення платежу «Безвідсоткова фінансова допомога згідно до Договору №6 або Договору №32».
Разом з тим, як зазначає ПП "Поток-А" у своєму позові, з урахуванням заяви про зміну його предмета (фактично - підстав) від 30.11.2024, вказані грошові кошти були перераховані на користь ТОВ "Фармация" за відсутності будь-яких договірних правовідносин. В призначеннях платежів було помилково вказано про договори безвідсоткової позики №32 від 10.11.2021 та №6 від 02.02.2022, які між сторонами так і не було укладено. Залишок неповерненої суми цих помилково перерахованих грошових коштів становить 439 000,00 грн (694 000,00 грн – 255 000,00 грн) 
У зв`язку з    цим, ПП "Поток-А" у своєму первісному позові просить стягнути з ТОВ "Фармация" на свою користь вказані грошові кошти на підставі статті 1212 ЦК України. Також ПП "Поток-А" на підставі ст.625 ЦК України просить стягнути з ТОВ "Фармация" 49 761,99 грн    інфляційних втрат та 24 156,12 грн 3% річних.
Проте, такі твердження позивача за первісним позовом не узгоджуються з приписами цивільного законодавства у зв`язку із наступним.
Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Судова колегія вважає, що факт відсутності договору позики, який (факт) підтверджується сторонами, свідчить про невиконання сторонами вимог ч.1 ст.1047 ЦК України.
Водночас, у силу приписів ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Тобто, за загальним правилом, недодержання письмової форми не тягне за собою недійсності правочину, крім випадків, встановлених законом. Закон не вказує на недійсність договору позики при недотриманні письмової форми. 
Крім того, правочин, вказаний ПП «Поток-А» у призначенні платежу (договір безвідсоткової фінансової допомоги №6 вiд 02.02.2022 або договір безвідсоткової фінансової допомоги №32 вiд 10.11.2021), не може також вважатись неукладеним, оскільки він був повністю виконаний позикодавцем ПП «Поток-А» (доказів протилежного матеріали справи не містять).
Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 та від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц, а також у постанові Верховного Суду від 11.02.2025 у справі №914/3208/23, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.       
Приймаючи до уваги безспірний факт неодноразового перерахування коштів позикодавцем (ПП «Поток-А») на користь позичальника (ТОВ «Фармация») із відповідним призначенням платежу (договір безвідсоткової фінансової допомоги №6 вiд 02.02.2022 або договір безвідсоткової фінансової допомоги №32 вiд 10.11.2021) та прийняття спірних грошових коштів позичальником, враховуючи, що договір є укладеним з моменту перерахування грошових коштів позичальнику (ст.1046 ЦК України), а також з огляду на пояснення ТОВ «Фармация» про узгодженість дій сторін щодо перерахування спірних грошових коштів, задоволення первісних позовних вимог знаходиться в залежності від спростування ПП «Поток-А» його власних дій, які полягали у виконанні договору позики. 
У свою чергу, судова колегія критично оцінює твердження позивача за первісним позовом про «помилковість» перерахування коштів, за відсутності жодних обґрунтованих та логічних пояснень, а також належних і допустимих у контексті норм ГПК України доказів.
Так, ПП «Поток-А» не надано переконливих пояснень щодо неодноразового    перерахування грошових коштів із призначенням платежу «договір безвідсоткової фінансової допомоги №6 вiд 02.02.2022 або договір безвідсоткової фінансової допомоги №32 вiд 10.11.2021», які є предметом дослідження в межах розглядуваної справи. 
Крім того судовою колегією на підставі аналізу даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що у провадженні господарських судів перебувають інші справи (№922/3874/24, №922/4171/24, №922/4175/24, №922/4191/24, №922/4264/24, № 922/4542/24, на які посилається ТОВ «Фармация» в апеляційній скарзі  та додаткових поясненнях), які є повністю подібними спору у розглядуваній справі, аналогічними є підстави і предмет позову, і обставини в яких також свідчать про «помилкове» перерахування позичкових коштів десятки разів.    
Судова колегія допускає можливість бухгалтерської помилки (як на тому наполягає позивач за первісним позовом), однак повністю виключає можливість вчинення такої помилки систематично. 
До того ж, матеріали справи не містять даних про проведення службової перевірки бухгалтера ПП «Поток-А». Доказів звернення позивача за первісним позовом до правоохоронних органів з приводу дій бухгалтера матеріали справи також не містять. 
Пунктом 6 ст.3 ЦК України унормовано, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах. Подібний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Подібний висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, у постановах Верховного Суду від 29.01.2025 у справі №910/1899/24, від 19.03.2025 у справі №910/17462/23.
Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, на яку посилається ПП «Поток-А», як на правову підставу первісних позовних вимог, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
У силу приписів ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).
Основна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст.1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
При визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.02.2025 у справі №910/31/24, від 11.07.2024 у справі №910/7642/21, від 11.01.2023 у справі №548/741/21, від 04.08.2021 у справі №185/446/18.
На підставі всебічного аналізу обставин справи, досліджених доказів та правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що ПП «Поток-А» не довело факту безпідставного набуття грошових коштів ТОВ «Фармация» у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України. Натомість матеріали справи свідчать про фактичне існування договірних відносин між сторонами, що підтверджується як призначеннями платежів позивача, так і зворотними платіжними документами відповідача, в яких чітко зазначено наявність посилання на договори позики.
Таким чином, за обставин, коли грошові кошти були передані та частково повернуті в рамках договірного правовідношення, відсутні підстави вважати їх набутими без правової підстави. Систематичність перерахувань, відсутність доказів бухгалтерської помилки, а також судова практика, яка виключає кваліфікацію правовідносин як безпідставне збагачення при фактичному виконанні договору, додатково свідчать про необґрунтованість вимог позивача. 
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення грошових коштів у порядку ст.1212 Цивільного кодексу України. 
Відповідно    до ч.1 ст.173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). 
Оскільки Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення основних позовних вимог ПП «Поток-А» про стягнення грошових коштів, заявлених як безпідставно набуті, похідні позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних також задоволенню не підлягають. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції у частині задоволення первісного позову Приватного підприємства «Поток-А» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармация» 439?000,00 грн безпідставно набутого майна, а також 49?761,99 грн інфляційних втрат та 24?156,12 грн 3% річних, підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, зокрема статей 1212, 625 Цивільного кодексу України, без належного урахування характеру правовідносин між сторонами.

Щодо зустрічного позову.
ТОВ "Фармация", заявляючи зустрічний позов, наполягає на тому, що перерахування вищевказаних платежів здійснювалося в межах спільної господарської діяльності сторін, які є пов`язаними суб`єктами. У зв`язку з цим, дане товариство вважає, що існують підстави для визнання удаваними договорів безвідсоткової позики №32 від 10.11.2021 та №6 від 02.02.2022, які були укладені між ПП "Поток-А" та ТОВ "Фармация" та за яким було перераховано спірні грошові кошти із цільовим призначенням безвідсоткова фінансова допомога на зворотній основі згідно договорів №32 від 10.11.2021 та №6 від 02.02.2022.
Суд першої інстанції слушно звернув увагу, що вказані вимоги ТОВ "Фармация" суперечать позиції цього товариства, яке, заперечуючи проти первісного позову, категорично заперечило факт укладення договорів безвідсоткової позики №32 від 10.11.2021 та №6 від 02.02.2022. 
Зокрема, ТОВ "Фармация" акцентувало увагу, що ні відповідач, ні його уповноважені представники, ні керівник відповідача, ніколи не зверталися до позивача із проханням видати будь-яку позику. Від імені відповідача, ніхто і ніколи не надсилав з цього приводу жодних електронних чи письмових листів, повідомлень або пропозицій. Ніхто і ніколи не поручав працівникам чи представникам відповідача по довіреності звернутись від імені відповідача із пропозицією укласти договір фінансової допомоги. Відповідач ніколи не узгоджував істотних умов можливої співпраці між позивачем та відповідачем в розрізі відносин позички. Жодних перемовин з цього приводу ніколи не відбувалось. Жодного процесу узгодження істотних умов між позивачем та відповідачем - ніколи не мали місця. Керівником товариства вказані договори не підписувалися.
ПП "Поток-А" підтримало цю позицію відповідача за первісним позовом та відкликало подані разом із первісним позовом договори безвідсоткової позики №32 від 10.11.2021 та №6.
Відповідно до ч. 1 ст.235 ЦК України,   удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ч. 2   ст. 235 ЦК України).
Так, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочину на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто, відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.
Отже, за удаваним правочином у сторін виникають права та обов`язки інші, ніж передбачено в такому договорі.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29.09.2023 у справі № 520/11999/17.
Специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи в парі з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням   Цивільного кодексу України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і недійсним, залежно від того, наскільки він відповідає вимогам чинності правочинів, що містяться у   ст. 203 ЦК України.
Мотивуючи зустрічні позовні вимоги, ТОВ «Фармация» наполягає на тому, що спірні платежі здійснені в межах спільної господарської діяльності ПП "Поток-А" та ТОВ «Фармация», які є пов`язаними суб`єктами. Однак, фінансові операції щодо розподілу (перерозподілу) коштів між рахунками взаємопов`язаних суб`єктів господарювання, що були отримані в результаті спільної господарської діяльності, було укладено не у тій формі, як того вимагає чинне законодавство України.
Згідно з ч.ч.1, 4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.
У силу приписів ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2).
Відповідно до ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові (ч.1). Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників (ч.2).
Статтею 1131 ЦК України унормовано, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі (ч.1). Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (ч.2).
Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновками Господарського суду Харківської області про те, що ТОВ «Фармация» до матеріалів справи не надано належних та достатніх у контексті норм ГПК України доказів, які б свідчили про погодження сторонами істотних умов договору про спільну діяльність, а також правил розподілу/перерозподілу прибутку. Матеріали справи не містять договорів, які б визначали істотні умови договору про спільну діяльність. 
За змістом апеляційної скарги ТОВ «Фармация» зазначає про те, що «всі грошові кошти отримані від позивача на поточний рахунок відповідача, були в подальшому конвертовані у готівкові кошти та використані для задоволення господарських потреб в межах господарської діяльності, що здійснюється між позивачем та відповідачем і іншими суб`єктами господарювання".
Аналізуючи означені твердження, судова колегія зауважує, що така «спільна діяльність» має ознаки об`єднання вкладів учасників, тобто ознаки простого товариства.
Відповідно до ст.1132 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.
Статтею 1139 ЦК України унормовано, що прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників. Умова про позбавлення або відмову учасника від права на частину прибутку є нікчемною.
З матеріалів справи вбачається, що сторонами у справі не було здійснено розподілів/перерозподілів грошових коштів від спільної діяльності, покриття збитків чи розподілення прибутків.
З огляду на наведене Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність між сторонами розглядуваної справи спільної діяльності у формі простого товариства.
Судова колегія відхиляє посилання апелянта на здійснення сторонами господарської діяльності за одним і тим же місцем розташування, співпадіння адрес місцезнаходження юридичних осіб, здійснення ними    одних і тих самих видів господарської діяльності, як на доказ наявності спільної діяльності між позивачем і відповідачем, оскільки означене не може беззаперечно свідчити про спільну діяльність ТОВ «Фармация» та ПП "Поток-А". 
Надаючи оцінку наявним у матеріалах справи договорам оренди приміщення і обладнання, укладеним ПП "Поток-А" та ТОВ "Фармация", на предмет підтвердження означеними договорами факту здійснення спільної діяльності, судова колегія зазначає, що відповідні документи свідчать саме про наявність договірних відносин з оренди майна, а не відносин спільної діяльності.
Оцінюючи доводи апелянта про реалізацію виробленої господарської продукції одним і тим же контрагентам, судова колегія зазначає наступне. Долучені до матеріалів справи листи-відповіді контрагентів спростовують означені доводи апелянта, оскільки спільні договори між сторонами відсутні, поставка товару відбувалась у різні періоди, розрахунки здійснювались на рахунки виконавців. При цьому контрагенти заперечили факт обізнаності проведення спільної діяльності та про взаємопов`язаність суб`єктів господарювання.
Меморандум від 22.02.2022 між учасниками ТОВ "Карат" щодо порядку прийняття рішень, на який посилається ТОВ «Фармация» як на доказ ведення спільної діяльності, укладений між учасником ТОВ "Карат" ОСОБА_2 та учасником ТОВ "Карат" ОСОБА_6 жодним чином не регулює спільну діяльність ТОВ «Фармация» та ПП «Поток-А», не визначає жодних істотних умов щодо спільної діяльності цих    юридичних осіб.
На підставі всебічного аналізу доводів апелянта, матеріалів справи та норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «Фармация» не довело обставин, які б свідчили про удаваність договорів безвідсоткової фінансової допомоги №32 від 10.11.2021 та №6 від 02.02.2022. Зокрема, апелянтом не доведено факт укладення іншого (прихованого) правочину, який би прикривався вказаними договорами, а також відсутня будь-яка належна доказова база щодо існування між сторонами договору спільної діяльності. Натомість матеріали справи засвідчують, що жоден з істотних елементів договору простого товариства або іншої форми спільної діяльності сторонами погоджений не був. Отже, підстави для визнання зазначених договорів удаваними відсутні.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, в частині відмови у зустрічному позові оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

За висновками судової колегії, Господарським судом Харківської області при ухваленні оскаржуваного рішення не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть розглядуваного спору, свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи.
З огляду на наведене, апеляційна скарга ТОВ «Фармация» підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Харківської області від 26.02.2025 у справі №922/3874/24 - скасуванню в частині задоволення первісного позову з прийняттям у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову ПП «Поток-А». В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 26.02.2025 у справі №922/3874/24  підлягає залишенню без змін.
Враховуючи відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача.
Керуючись статтями 269, п.1 ч.1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация" задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 26.02.2025 у справі №922/3874/24 скасувати в частині задоволення первісного позову. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з Приватного підприємства "Поток-А"   (61050, м.Харків, вул.Юр`ївська, буд.17, код 37761627) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармация" (61050, м.Харків, вул.Юр`ївська, буд.17, код 22609411) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі    9 232,53 грн.
Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України. 

    Повна постанова складена 17.07.2025.

Головуючий суддя                                                                    В.В. Россолов

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук