П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/609/25	
Перша інстанція: суддя Єфіменко К.С.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
             Головуючого:              Градовського Ю.М.
             суддів:                          Бітова А.І.,
                                                   Єщенка О.В.,
          розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльність протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 
В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до СБУ, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність СБУ по не нарахуванню та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
- стягнути зі СБУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.01.2024р. по 11.11.2024р. в сумі 404 797,83грн..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в СБУ та згідно наказів першого заступника Голови СБУ №1647-ос/дск від 21.12.2023р. та начальника Департаменту військової контррозвідки СБУ №6-ОС/дск від 5.01.2024р. його звільнено з військової служби й виключений зі списків особового складу з 10.01.2024р..
Позивач вважав, що при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу з ним не було проведено всіх належних виплат, у зв`язку із чим він звернувся до суду в рамках справи №420/10680/24.
24.12.2024р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2024р. по справі №420/10680/24 на розрахунковий рахунок позивача була нарахована сума перерахованого грошового забезпечення у розмірі 658 247,44грн..
Враховуючи те, що позивача звільнено з військової служби 10.01.2024р., а остаточну виплату грошового забезпечення відповідачем здійснено 24.12.2024р., то наявні підстави для нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність СБУ по не нарахуванню та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Стягнуто зі СБУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.01.2024р. по 11.07.2024р. в сумі 404 797,83грн..
В апеляційній скарзі СБУ просить рішення суду скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм права.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційного скарги, скасування рішення суду з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що на звільнення позивача, відповідачем не проведено із ОСОБА_1 розрахунку у повному обсязі, а саме не було виплачено в належному розмірі грошове забезпечення, у зв`язку із чим позивач відповідно до ст.117 КЗпП має право на виплату середнього заробітку за час затримки повного розрахунку.
При цьому, суд визначив період затримки з 11.01.2024р. по 11.07.2024р. та суму, що підлягає виплаті у розмірі 404 797,83грн..
Проте з таким висновком суду першої інстанції в частині визначення суми середнього заробітку не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1  проходив військову службу в СБУ та згідно із витягом з наказу СБУ від 21.12.2023р. №1647-ОС/дск його звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу.
Відповідно до витягу з наказу Департаменту військової контррозвідки СБУ від 5.01.2024р. №6-ОС/дск позивача виключено зі списків особового складу з 10.01.2024р..
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.11.2024р. у справі №420/10680/24 визнано протиправними дії СБУ щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020р. по 19.05.2023р., а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на 1 січня 2018 року; зобов`язано СБУ перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 29.01.2020р. по 19.05.2023р., а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 1.01.2020р., ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 1.01.2021р., ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 1.01.2022р., ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 1.01.2023р. відповідно, та відповідного тарифного коефіцієнту згідно Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти вимог відмовлено.
24.12.2024р. СБУ перераховано на банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2024р. у справі №420/10680/24.
При цьому, відповідач не нарахував та не виплатив середній заробіток за час несвоєчасної виплати суми грошового забезпечення у повному обсязі.   
Вважаючи дії відповідача щодо порушення строків повного розрахунку при звільненні протиправними, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом. 
Перевіряючи правомірність та законність дій СБУ у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Абзацом 1 ч.1 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до ч.2 ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
У рішенні Конституційного Суду України від 7.05.2002р. №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення КЗпП України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012р. №4-рп/2012 за ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
За правилами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Частиною 1 цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1.07.2022р. №2352-ІХ (далі – Закон №2352-ІХ) текст ст.117 КЗпП України викладено в такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
Закон №2352-ІХ та відповідно і нова редакція ст.117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022р..
Як вбачається із матеріалів справи, що спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем ОСОБА_1 станом на 10.01.2024р. (дату звільнення) грошового забезпечення за період з 29.01.2020р. по 19.05.2023р..
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2024р. по справі №420/10680/24 позивачу 24.12.2024р. виплачено 658  247,44грн..
Відтак, спірний період у цих правовідносинах охоплює з 11.01.2024р. по 24.12.2024р..
Апеляційний суд звертає увагу, що приписами чинної редакції ст.117 КЗпП України встановлено, що виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку здійснюється за весь період, але не більш ніж за шість місяців, у зв`язку із чим у даному випадку вказаний період затримки повного розрахунку з ОСОБА_1 становить з 11.01.2024р. по 10.07.2024р., тобто 182 календарних дні.
Розраховуючи суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, судова колегія виходить з наступного.
Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою КМУ від 8.02.1995р. №100 (далі – Порядок №100), відповідно до п.2 якої його дія поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників. Роз`яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, а у разі коли виплати за середньою заробітною платою провадяться з бюджету або громадських фондів споживання, - за участю Міністерства фінансів і відповідних фондів.
Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Оскільки, позивача звільнено зі служби 10.01.2024р., то для розрахунку середньоденного заробітку необхідно враховувати грошове забезпечення за листопад, грудень 2023р..
Відтак, середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає: 47 558,18грн. (листопад 2024р.) + 47 558,18грн. (грудень 2024р.) / 61 день = 1  559,29грн. (а.с.30).  
Відтак, сума середнього заробітку за період з 11.01.2024р. по 10.07.2024р. складає 283 781,68грн. (182 дні х 1 559,24грн.).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам у справі, а відтак дійшов помилкового висновку в частині визначення спірної суми середнього заробітку, а тому вважає за необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Служби безпеки України задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2024р. скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльність протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України (код ЄДРПОУ 00034074) щодо не нарахуванню та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Зобов`язати Службу безпеки України (вул.Володимирська,буд.33, м.Одеса, 01034, код ЄДРПОУ 00034074) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 січня 2024 року по 10 липня 2024 року в сумі 283 781,68грн. (двісті вісімдесят три тисячі сімсот вісімдесят одна гривня 68 коп.).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.          

Головуючий:                                                                      Ю.М. Градовський

                                                                            
                       Судді:                                                                                   А.І. Бітов                                        

                                                                                                   О.В. Єщенко