ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 р. 	Справа № 520/19414/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.11.24  по справі № 520/19414/24
за позовом                  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
до                  Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України      третя особа                   Головне управління ДПС у Дніпропетровській області 
про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), третя особа - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області далі - третя особа, ГУ ДПС в Дніпропетровській області), в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення №00356790707 від 25.06.2024 на суму 129755,03 грн,  №0035680707 від 25.06.2024 на суму 2040,0 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 по справі № 520/19414/24 відмовлено у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення контролюючим органом порядку призначення та проведення фактичної перевірки, наслідком чого, на думку апелянта, прийняті на підставі висновків незаконної перевірки оскаржувані податкової повідомлення-рішення підлягають скасуванню. Вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що подана в адміністративному порядку до ДПС України скарга позивача, в якій він просив скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області №1790-п від 09.05.2024 про призначення перевірки, згідно приписів п.56.9 ст.56 Податкового кодексу України (далі - ПК України), вважається задоволеною, відтак і наказ відповідача є скасованим, а отже й податкові повідомлення-рішення є такими, що також підлягають скасуванню.
Також зазначає, що позивачем  виконано вимоги п. 12  ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", адже в день початку фактичної перевірки (17.05.2024) на адресу податкового органу було направлено в електронній формі прибуткові накладні, що свідчать про отримання товару ФОП ОСОБА_1 від постачальників. Вимоги п.12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” позивачем не порушувались, а на адресу ГУ ДПС у Дніпропетровській області було надано первинні документи на товар, що знаходився в магазині на момент перевірки.
Крім того, вказує, що контролюючим органом протиправно самостійно проведено інвентаризацію під час проведення перевірки без згоди на те позивача та видачу відповідного наказу.
Також позивач посилається на неврахування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 20.11.2018 у справі №820/6001/16, від 04.10.2022 у справі №810/1394/16, від 15.11.2023 у справі № 320/9733/22, від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, від 12.12.2019 у справі №820/1929/17 та 24.01.2019 у справі №826/500/15.
ГУ ДПС в Харківській області на апеляційну скаргу подано відзив, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
ГУ ДПС у Дніпропетровській у відзиві на апеляційну скаргу вказало на правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ФОП ОСОБА_1 , оскільки перевірку проведено з дотриманням норм законодавства,  а порушення, встановлені в ході такої перевірки зафіксовано правомірно та обгрунтовано.
Відповідно до положень ч. 1 ст.308, п. 3 ч. 1 ст. 311  КАС України  розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу “Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ” від 09.05.2024 №1790-п та направлень на проведення перевірки від 09.05.2024 №3447, №3448 фахівцями  ГУ ДПС у Дніпропетровській області, проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за адресою  АДРЕСА_1 (том 2 а.с. 189).
На підставі п.п.81.1. ст 81 ПК України фахівцями ГУ ДПС у Дніпропетровській області складено акт відмови від підпису у направленні від 17.05.2024, яким засвідчено відмову посадових осіб платника податків (його законних представників, особи, яка здійснює розрахункові операції) від підпису у направленні на проведення фактичної перевірки  від 09.05.2024 №3447 та 3448.
Під час проведення перевірки 17.05.2024  представники ГУ ДПС у Дніпропетровській області надали письмову вимогу про надання платником податків документів,  а саме: книги обліку розрахункових операцій, касові книги, первинні касові документи, наказ (розпорядження), розрахунки на встановлення лімітів залишку готівки в касі, журнал обліку прибуткових та видаткових  касових ордерів, звіти про використання коштів авансові звіти), документи щодо обліку товарних запасів, у порядку визначеному відповідним національним положення (стандартом) бухгалтерського обліку, первинні документи на прибуття товарно- матеріальних цінностей , картки обліку стаціонарних приміщень, реєстраційні посвідчення РРО, довідки на книги обліку розрахункових операцій, розрахункові книжки, контрольні стрічки РРО, документи на повернення товару та грошей, пояснення по помилково проведеним розрахункам в РРО, виписки банків, договору на обслуговування РРО з сервісним центром, ліцензії, пояснення та зазначено, що документи необхідно надати до 14:00 17.05.2024.
До матеріалів справи позивачем надано лист представника ФОП ОСОБА_1 від 17.05.2024 про надання прибуткових накладних до ГУПС в Дніпропетровські області
За результатами перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області складено акт фактичної перевірки  №1381/04-36-07-08-РРО-2614302594 від 20.05.2024 та акт від 17.05.2024 №000177, що засвідчує факт відмови від ознайомленнях та підписання акту фактичної перевірки.
22 травня 2024 року представником позивача направлено адвокатський запит до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, в якому останній просив повідомити на підставі якої саме наявної чи отриманої від відповідних органів інформації було видано наказ на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , а також надати копію отриманої ГУ ДПС у Дніпропетровській області в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства, контроль за здійсненням якого покладено на контролюючий орган.
28.05.2024 листом №38016/6/04-36-07-08-16 ГУ ДПС у Дніпропетровській області повідомило представника позивача, що інформація, яка стала підставою для перевірки була отримана від ДПС України, листом №10696/7/99-00-07-04-03-07 від 12.04.2024. Оскільки додаток до вищезазначеного листа ДПС України містить відомості, які безпосередньо стосуються інших юридичних осіб, тому такі відомості підлягають обмеженню з урахуванням вимог, передбачених частиною другою  статті 6 Закону №2939  з метою запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, адже розголошення такої  інформації може завдати істотної шкоди як фінансово - господарської діяльності суб`єктів господарювання так і їх подальшій діловій репутації. З огляду на зазначене ГУ ДПС у Дніпропетровській області надало копію листа ДПС України,№10696/7/99-00-07-04-03-07 від 12.04.2024 з урахуванням обмежень, встановлених вимогами діючого законодавства.
23.05.2024 представником позивача подано скаргу до  Державної податкової служби України на наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області №1790-п від 09.05.2024 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , яка зареєстрована вх.ДПС№20694/6 від 23.05.2024, в якій представник позивача просив  скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області №1790-п від 09.05.2024 (том 1 а.с. 93).
14.06.2024 листом №18035/6//99-00-07-04-01-06 Державна податкова служби України повідомила представника позивача, що наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області №1790-п від 09.05.2024 прийнятий на підставі та у спосіб, передбачений законом, та не підлягає скасуванню (том 1 а.с. 99).
10.06.2024 представник позивача подав заперечення до ГУ ДПС у Дніпропетровській області на акт фактичної перевірки, в яких просив скасувати висновки акту перевірки №1381/04-36-07-08-РРО-2614302594 від 20.05.2024.
18.06.2024 листом ГУ ДПС у Дніпропетровській області №44161/6/04-36-07-08-16  повідомлено представника позивача, що перевірку проведено з дотриманням норм законодавства, порушення, встановлені в ході перевірки, зафіксовані правомірно та обґрунтовано.
Представник позивача звернувся з адвокатським запитом до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив, надати наступну інформацію та копії документів: повідомити чи проводились контрольні розрахункові операції до початку перевірки ФОП ОСОБА_1 , який товар придбавався, на яку суму та в якій кількості; повідомити чи видавались посадовим особам ГУ ДПС у Дніпропетровській області грошові кошти для проведення контрольних розрахункових операцій; повідомити яку суму грошових коштів було видано посадовим особам ГУ ДПС у Дніпропетровській області для проведення контрольних розрахункових операцій; повідомити дати та номери видаткових касових ордерів, платіжних доручень, інших документів згідно з якими видавались грошові кошти посадовим особам в разі їх видачі; надати копії видаткових касових ордерів, платіжних доручень (інструкцій) інших документів, що засвідчують факт видачі готівки, перерахування грошових коштів на корпоративні карткові рахунки посадових осіб для проведення контрольних розрахункових операцій; надати копії додатків до акту перевірки, а саме Додатку №2  чеки РРО та опис товару, додатку №3  фото, додатку №4  інформація ДПС України.
05.06.2024 листом №40928/6/04-36-07-08-16 ГУ ДПС у Дніпропетровській області  повідомлено представника позивача про те, що грошові кошти для проведення контрольних розрахункових операцій посадовим особам ГУ ДПС у Дніпропетровській області не видавались, оскільки окремого та/або спеціалізованого фінансування державної податкової служби для організації та проведення контрольних розрахункових операцій не здійснюється. ГУ ДПС у Дніпропетровській області надало копії додатків до акту фактичної перевірки, а саме Додатку №2  чеки РРО та опис товару, додатку №3  фото, додатку №4  інформація ДПС України.
На підставі висновків акту фактичної перевірки ГУ ДПС прийнято податкові повідомлення-рішення  №00356790707 від 25.06.2024 на суму 129 755,03 грн та  №0035680707 від 25.06.2024 на суму 2 040,0 грн.
Не погодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції  виходив з правомірності наказу про проведення фактичної перевірки та обґрунтованості та законності оскаржуваних  податкових  повідомлень-рішень.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Відповідно до  пп.  62.1.3 п 62.1 статті 62 ПК України,  одним із способів здійснення податкового контролю є проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього  Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом  75.1 статті 75 ПК України  встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно із пп.  75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Судовим розглядом встановлено, що за результатом проведеної ГУ ДПС в Дніпропетровській області фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 було складено акт №1381/04-36-07-08-РРО-2614302594 від 20.05.2024, на підставі висновків якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.06.2024 №00356790707 та №0035680707, якими до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 129755,03 грн та 2040 грн відповідно.
Стверджуючи про протиправність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, позивач як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі, вказує, зокрема, на порушення податковим органом положень п. 56.8 ст. 56 ПК України в частині недотримання, встановленого строку розгляду та направлення ФОП ОСОБА_1 рішення про результати розгляду його скарги від 23.05.2024, що відповідно до п. 56.9 ст. 56 ПК України, на переконання позивача, свідчить про те, що така скарга на наказ про призначення перевірки, вважається задоволеною, а наказ – скасованим.
З приводу наведених доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Так, статтею 56 ПК України визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п. 56.2 ст. 56 ПК України).
Відповідно до п. 56.8 ст. 56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків засобами поштового зв`язку (з повідомленням про вручення) чи електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених  пунктом 42.4  статті 42 цього Кодексу) або надати йому під розписку.
Як вбачається зі змісту диспозиції цієї статті, строк та способи вручення рішення контролюючого органу платникові податку законодавцем визначені чітко й вичерпно.
Згідно з п. 56.9 ст. 56 ПК України керівник (або його заступник) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у п. 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у п. 56.8 цієї статті.
Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або потягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу (або його заступника), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. 
Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника контролюючого органу (або його заступника) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці 1 цього пункту.
Отже, законодавець чітко встановив алгоритм дій податкового органу в ході розгляду скарги платника податків у порядку статті 56 ПК України і наслідки його недотримання.
З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 23 травня 2024 року представником позивача через Електронний кабінет платника податку подано до Державної податкової служби України скаргу, в якій останній, керуючись ст. 40 Конституції України, ст. 56 ПК України, просив скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області №1790-п від 09.05.2024 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (том 1 а.с. 93-95).
Вказана скарга була отримана та зареєстрована ДПС України 23.05.2024 за вхідним №20694/6 від 23.05.2024.
Тобто, враховуючи наведені вище норми п. 56.8 ст. 56 ПК України, ДПС України, у строк до 12.06.2024 (включно), зобов`язана була прийняти вмотивоване рішення та надіслати його на адресу платника податків.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що за наслідками розгляду вказаної скарги, ДПС України складено лист від 14.06.2024 №18035/6//99-00-07-04-01-06, в якому повідомлено представника позивача, що наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області №1790-п від 09.05.2024 прийнятий на підставі та у спосіб, передбачений законом, та не підлягає скасуванню (том 1 а.с. 99-103), який було направлено представнику позивача засобами електронного зв`язку 14.06.2024, тобто з пропуском, встановленого приписами п. 56.8 ст. 56 ПК України 20-ти денного строку.
При цьому, слід зауважити, що матеріали справи не містять доказів прийняття керівником ДПС України (або його заступником) рішення про продовження строку розгляду скарги представника позивача понад 20-денний строк, визначений у п. 56.8 цієї статті, та, відповідно, доказів письмового повідомлення про це представника позивача, хоча вжиття таких заходів передбачено наведеним вище п. 56.9 ПК України.
Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до положень п. 56.8 ст. 56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти за результатами такого розгляду вмотивоване рішення, чого в даному випадку зроблено не було, оскільки відповідь на порушені у скарзі представника позивача питання було надано ДПС України у формі листа. 
З огляду на викладене, враховуючи порушення податковим органом встановленого п. 56.8 ст. 56 ПК України 20-ти денного строку розгляду та направлення позивачу вмотивованого рішення за його скаргою, в силу правових наслідків, визначених абз. 2 п. 56.9 ст. 56 ПК України, скарга представника позивача від 23.05.2024 вважається повністю задоволеною на користь ФОП ОСОБА_1 , відтак і наказ ГУ ДПС в Дніпропетровській області №1790-п від 09.05.2024 про проведення фактичної перевірки позивача, незгода з яким була предметом вказаної скарги, вважається скасованим. 
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постанові від 12.12.2019 по справі № 820/1929/17.
Слід зазначити, що аналізуючи зміст норм податкового законодавства, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд, у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, окрім наведених вище висновків, Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
Отже, зміст висновків наведених постанов свідчить про те, що установивши таке порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
Cкасування наказу щодо проведення перевірки є тим порушенням процедури, наслідком якого є скасування податкового повідомлення-рішення.
При цьому в постанові від 1 серпня 2023 року у справі № 813/4414/16, Верховний Суд погодився з позицією судів передніх інстанцій про те, що юридичним наслідком скасування судом рішення контролюючого органу про призначення та проведення невиїзної документальної перевірки є визнання відсутнім податкової перевірки як юридичного факту, наслідком чого є визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результати такої перевірки. У випадку визнання документальної позапланової невиїзної перевірки протиправною її висновки не повинні оцінюватись по суті, оскільки протиправне призначення та/або проведення контролюючим органом такої перевірки є достатньою та безумовною підставою скасування прийнятих за її результатами податкових повідомлень-рішень.
Як вказав Верховний Суд у постанові від 16 травня 2023 року у справі №810/2060/16 враховуючи те, що набрало законної сили судове рішення, яким скасовано наказ, що слугував підставою для проведення перевірки, та встановлено відсутність підстав для проведення перевірки позивача, то всі наступні дії податкового органу, зокрема, щодо проведення перевірки, складання за її результатами акта перевірки та, відповідно, прийняття на його підставі податкових повідомлень-рішень є неправомірними, адже вони прийняті та вчинені на підставі недійсного розпорядчого акта.
Отже, за сталою та послідовною практикою Верховного Суду, визнання в судовому порядку протиправним наказу, яким призначено перевірку платника податків, зумовлює й противність прийнятих на підставі цього наказу індивідуальних актів.
Аналогічна правова позиція викладена також і в постанові Верховного Суду від 16 травня 2024 року у справі №804/9172/16 (адміністративне провадження № К/990/12254/24) та від 27 червня 2025 року у справі № 812/1103/17.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для для задоволення вимог апеляційної скарги і визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих ГУ ДПС в Харківській області №00356790707 від 25.06.2024 на суму 129 755,03 грн та №0035680707 від 25.06.2024 на суму 2 040,0 грн, що зумовлює задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно із приписами пункту другого частини першої  статті 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до  статті 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції  та задоволення позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1317,95 грн. (том 1 а.с.143), при зверненні з апеляційною скаргою – 1976,93 грн. 
Враховуючи задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сума судового збору у загальному розмірі 3294,88 грн.
Керуючись ч. 4 ст.  241, ст. ст.  242,243,  250,  308,  311,  317,  321,  322,  325,  326, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року  по справі № 520/19414/24 - скасувати.
Прийняти постанову, якою позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1  задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.06.2024 №00356790707 та №0035680707.
Стягнути з Головного управління ДПС в Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України (вул. Григорія Сковороди, 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3294 (три тисячі двісті дев`яносто чотири) грн 88 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк