КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 357/2040/25
провадження № 22-ц/824/12437/2025
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
22 липня 2025 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
при секретарі  Черняк Д. Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Гонди Олега Юрійовича на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2025 року в складі судді Бебешка М. М.,
 
встановив:
 
12.02.205 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.
Просила  в порядку  поділу  спільного  сумісного  майна  подружжя  визнати за нею право власності на: 
-                      1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,6 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м.,  та залишити об`єкт нерухомого майна у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
-                      1/2 частину нежитлового приміщення - гаража № НОМЕР_1 , загальною площею 23,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та залишити об`єкт нерухомого майна у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
-                      стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 598 660 грн за 1/2 частину вартості відчуженого без згоди іншого з подружжя спільного сумісного майна подружжя - автомобіля Tesla Model Y, він номер - НОМЕР_2 , рік випуску - 2021 рік.
18.03.2025 ОСОБА_2 звернувся до  суду з позовом  до  ОСОБА_1  з зустрічним позовом,  в якому просив суд визнати  спільною  сумісною  власністю  подружжя  ОСОБА_2   та  ОСОБА_3   наступне  майно  загальною вартістю   3 978  280  грн: 
-  квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю  2 597 490 грн; 
- нежитлове  приміщення  - гараж № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю  183 470  грн; 
-                      автомобіль  Tesla Model Y, рік випуску - 2021 рік, вартістю  1 197 320  грн.
В порядку  поділу  спільного  сумісного  майна  подружжя  визнати  особистою   приватною  власністю  ОСОБА_2 : 
- кошти за проданий автомобіль  Tesla Model Y, рік випуску - 2021 рік, в розмірі  1 197 320  грн; 
- нежитлове  приміщення  - гараж № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю  183 470  грн. 
В порядку  поділу  спільного  сумісного  майна  подружжя  визнати  особистою   приватною  власністю  ОСОБА_1 : 
- квартиру,  яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю  2 597 490 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1   на  користь  ОСОБА_2    компенсацію  вартості частки у спільному майні  у розмірі  608 350  грн.
14  травня 2025 року ОСОБА_2    та ОСОБА_1 звернулись до  суду  з спільною заявою  про  затвердження  мирової угоди по справі. 
В заяві зазначили,  що   вони,  сторони по  справі,  обговоривши  між  собою  предмет позову,  що перебуває на  розгляді  у суді, прийшли до висновку про  можливість  закінчення  судового  розгляду даного спору   миром  і укладенням  між сторонами  мирової угоди.  Просили затвердити мирову угоду,  яка є  додатком  до цієї заяви. 
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2025 року затверджено мирову угоду, укладену 14 травня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до змісту якої сторони досягли згоди про добровільний розподіл майна, яке належить останнім на праві спільної сумісної власності, а саме: 
1) Припинити  право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на:
- квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,6 кв.м, житловою площею 43,0 кв.м;
- нежитлове приміщення - гараж № НОМЕР_1 загальною площею 23,5 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- грошові кошти в розмірі 1 197 320 грн, одержані від продажу спільного сумісного майна подружжя - автомобіля Tesla Model Y, він номер - НОМЕР_2 ; рік випуску 2021 рік.
2) В порядку поділу майна подружжя виділено в особисту приватну власність ОСОБА_1 та визнати за нею право особистої приватної власності на наступне майно, а саме на:
- квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,6 кв.м, житловою площею 43,0 кв.м;
- нежитлове приміщення - гараж № НОМЕР_1 загальною площею 23,5 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
2.1. У зв`язку з виділенням в особисту приватну власність ОСОБА_1 нежитлового приміщення гаража № НОМЕР_1 загальною площею 23,5 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 , як користувач земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:02:021:0621 на підставі ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 ЦК України та п. 6.1. договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) від 05.06.2012 - безкоштовно передає (відчужує) право користування чужою земельною з кадастровим номером 3220489500:02:021:0621 площею 0,0024 га - ОСОБА_1 .
3) В порядку поділу майна подружжя виділено в особисту приватну власність ОСОБА_2 та визнано за ним право особистої приватної власності на грошові кошти в розмірі 1 197 320 грн, одержані від продажу спільного сумісного майна подружжя автомобіля Tesla Model Y, він номер - НОМЕР_2 ; рік випуску 2021 рік.
Повернути позивачу за первісним позовом  ОСОБА_1    з  державного  бюджету  50 відсотків від розміру  сплаченого  нею  судового  збору  за  подання  позовної заяви  до  суду  в сумі 6 056,20 грн,  відповідно  до  квитанцій  АТ "ТАСКОМБАНК" від  05 лютого року    та від 17 лютого 2025 року.  Провадження у справі закрито.
Ухвала  суду  першої інстанції мотивована  тим, що  сторони уклали мирову угоду,  в якій погодили  питання  розподілу  майна,  що  належить  їм на  праві спільної  сумісної власності, умови даної  мирової угоди  н е виходять ся за межі  предмету спору  та не   порушують  права та інтереси третіх осіб,  з  наслідками  затвердження  мирової угоди сторони ознайомлені. 
29.05.2025 представник ОСОБА_2 - адвокат Гонда О. Ю. через систему "Електронний суд" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2025 року та направити справу для подальшого розгляду.
Посилається  на  невідповідність  висновків суду  першої інстанції реальним  обставинам справи.  
Зазначає, що  в провадженні   судді  Білоцерківського  міськрайонного  суду  Київської області  Бебешка  М. М. перебуває  справа  за позовом  ОСОБА_2   до ОСОБА_4 про  розірвання  шлюбу. Не зважаючи на те, що  позивач в позовній  заяві зазначив про те,що сторони  більше  12 років не  проживають  разом,  він  має  іншу  сім`ю  та надані  свідоцтва про народження  дітей від ОСОБА_5 , суддя  Бебешко  М.М.  на  це  не  звернув уваги та прийняв рішення  про  надання   терміну  на  примирення  за  особистим проханням  відповідача.  Вся кореспонденція судом  направлялась  за  адресою його  реєстрації, де він  не проживає  з  2012 року,  про що він  зазначав в позовній заяві.  З цих же підстав він  не  отримав  відзив на  позовну заяву.  Вказані  обставини наштовхують  на думку,  що  справа  про  поділ  спільного  майна  подружжя  потрапила  в провадження  судді  Бебешка М. М. не  випадково. 
Суд першої інстанції  визнав  за  ОСОБА_4   право  власності на  земельну  ділянку площею  0,0024 га,  кадастровий номер   3220489500:02:021:0621, яка предметом  спору  не  була.  
Автомобіль марки Tesla Model Y, він номер - НОМЕР_2 , був придбаний ОСОБА_2 для  своєї дружини ОСОБА_5 ,  з якою  він  проживає  з 2012  року та має двох спільних дітей. Вказаний автомобіль  мав незначні пошкодження, тому ОСОБА_2 передав його  своєму зятю, оплативши вартість ремонту. На його  вимогу  повернути автомобіль ніхто  не реагував, у зв`язку з чим він  звернувся з  відповідною  заявою  до  правоохоронних органів. 
В подальшому представник ОСОБА_4 - адвокат  Романішин  Є. В.  запропонував повернути  автомобіль, який буде  відремонтований та буде  перебувати  в гарному  технічному стані,  якщо  ОСОБА_2 погодиться  на  умови ОСОБА_4 ,  а саме передасть  їй у власність  квартиру  і гараж  без  жодних  компенсацій. 
Зазначив,  що  14 травня 2025 року  ОСОБА_2 не  хотів підписувати  мирову угоду,  однак адвокат  Романішин  Є. В  тиснув морально  та просив підписати мирову угоду,  обіцяючи  одразу повернути автомобіль в технічно  справному стані, на що  він  погодився.  Після  чого  йому повернули автомобіль, який перебуває   в несправному   стані,  а саме не  працює  задній інвертор  та непридатна  до використання  батарея,  яка не  приймає заряд,  що  свідчить  про те,  що  ці деталі  були зняті  з вказаного  автомобіля та встановлені  непридатні  до використання. 
Оскаржуваною  ухвалою  значно погіршено  майновий стан  ОСОБА_2 ,  який був  підданий  моральному та психологічному  знущанню  зі сторони ОСОБА_4   та в кінцевому результаті був підданий обману  щодо повернення  відремонтованого  автомобіля,  грошові кошти за  відчуження  якого  є  предметом  спору. 
24.06.2025 ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2025 року залишити без змін.
Посилається на те, що апеляційна скарга не містить будь-якого прямого посилання на норми права, які порушено, а з тексту апеляційної скарги незрозуміло в чому полягає незаконність та необґрунтованість ухвали суду.
Зазначає, що сторонами було досягнуто домовленості щодо відступу від рівності часток на підставі ст. 70 СК України.
Мотиви апеляційної скарги є надуманими, зумовлені та пов`язані виключно з конфліктом, що виник після підписання мирової угоди між ОСОБА_5 та третіми особами.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат Гонда О. Ю. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
ОСОБА_1 та її представник - адвокат Романішин Є. В. просилив  задоволенні  апеляційної скарги відмовити. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду  першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що однаково означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.
За змістом ч. 2 ст.16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Згідно ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Тобто, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб`єктивні права та обов`язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.
При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.
За положеннями ч. 5 ст. 207 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.
Таким чином, виходячи із змісту ст. 207 ЦПК України, укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається і затверджується судом у відповідності до вимог не лише цивільного процесуального права, а й з урахуванням цивільного права.
Затвердження судом мирової угоди як форма вирішення спору має свою спрощену процесуальну процедуру, в якій не передбачено обов`язку доказування та оцінки доказів.
Характерними ознаками мирової угоди є: відповідність нормам закону; лише у справах позовного провадження; заснована на взаємних поступках сторін; може стосуватися лише прав і обов`язків сторін, які її укладають; обмежена предметом позову; не порушує прав, свобод чи інтересів третіх осіб.
Як вбачається  зі змісту мирової  угоди, остання  укладена  між сторонами  з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок, стосується лише прав та обов`язків сторін.
Доказів того,  що  положення  мирової угоди про  те, що: "  у зв`язку з виділенням в особисту приватну власність ОСОБА_1 нежитлового приміщення гаража № НОМЕР_1 загальною площею 23,5 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 , як користувач земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:02:021:0621 на підставі ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 ЦК України та п. 6.1. договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) від 05.06.2012 - безкоштовно передає (відчужує) право користування чужою земельною з кадастровим номером 3220489500:02:021:0621 площею 0,0024 га - ОСОБА_1 "  порушують  права чи  охоронювані законом інтереси третіх осіб матеріали справи не  містять.
Умови  договору  свідчать про те,  що  сторони претензій  один  до  одного  не  мають; укладення  цієї  мирової угоди  повністю  відповідає   волі сторін,  умови мирової угоди не  суперечать  закону  та не  порушують  прав та інтересів інших осіб,  є такими, що  можуть  виконуватися.   Сторони підтвердили,  що  всі умови мирової угоди погоджені  сторонами,  кожна з них  розуміє  процесуальні наслідки  укладення  цієї угоди,  у тому числі  і те, що  у подальшому умови мирової угоди  змінені  бути не  можуть,  а також те, що повторне  звернення  до  суду  з приводу спору  між  тими самими сторонами, про той  самий  предмет і з тих самих підстав не  допускається. 
Аналіз пунктів мирової угоди свідчить  про те, що  вони жодним чином  не  порушують  норми законодавства та прав сторін  у даній справі. 
З матеріалів  справи  вбачається,  що питання  затвердження  мирової угоди вирішувалось судом  першої інстанції  за  особистої  участі сторін  та їх представників -  фахівців в галузі  права, що  ставить під сумнів доводи апеляційної  скарги  про  її укладення  під  примусом  однієї із сторін. 
Та обставина,  що  після  укладення  мирової угоди виник спір  з приводу   технічного  стану  автомобіля,  який було виділено   в особисту приватну  власність  ОСОБА_2 ,  не  може слугувати підставою  для   скасування   ухвали про затвердження  мирової угоди. 
Зі змісту поданої  апеляційної скарги  вбачається,  що в ній викладено незгоду з  процесуальними діями судді щодо надання  сторонами строку на примирення та  направлення  судової кореспонденції при вирішенні  іншої справи  про  розірвання  шлюбу.
Разом з тим, вказані  обставини  не  можуть  слугувати  підставою  для  існування  сумніву  уоб`єктивності або неупередженості судді при розгляді  даної справи. 
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гонди Олега Юрійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Суддя - доповідач                                                                              Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                                  І. М. Рейнарт 
 
                                                                                                                        Т. І. Ящук