ф
УХВАЛА
25 серпня 2025 року  
м. Київ
справа №990/396/25
адміністративне провадження №П/990/396/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді - Блажівської Н.Є.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Ханової Р.Ф., Хохуляка В.В., Юрченко В. П.,
перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправними та нечинними Указів Президента України в частині,-
УСТАНОВИВ: 
20 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 (далі також - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Президента України, у якому просить:
- визнати протиправним та нечинним Указ Президента України від 14 травня 2018 року                    № 126/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію позиції 1593 додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України (далі також - РНБО) від 02 травня 2018 року та застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо позивача ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та нечинним Указ Президента України від 21 червня 2018 року                    № 176/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію позиції 1590 додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року та застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо позивача ОСОБА_1 .
Як третіх осіб Позивач визначив Раду національної безпеки та оборони України,  Міністерство закордонних справ України та Кабінет Міністрів України. 
Відповідно до частин першої, другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Однак з позовом Позивач звернувся 20 серпня 2025 року, тобто через понад 7 років після набрання чинності спірними Указами. 
У позовній заяві Позивач зазначає, що обмежувальні заходи застосовані до нього безстроково, в той час як згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про санкції» могли бути накладені на певний строк, тобто на проміжок часу, що має дату початку та дату закінчення.
Також до позовної заяви додано науково-правовий висновок від 11 липня 2025 року                             № 128-01-806.
Так, відповідно до вказаного висновку при визначенні порядку та строків оскарження Указів Президента України про введення в дію рішень РНБО про блокування активів фізичної особи, запобігання виведенню капіталів за межі України та застосування інших санкцій, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом України «Про санкції», в тому числі наведених у зверненні, у контексті завдань адміністративного судочинства, потрібно враховувати притаманні їм ознаки безстроковості та неодноразовості застосування не персоніфікованими суб`єктами реалізації, тобто ознак нормативно-правових актів, а отже, і дотримуватися приписів статті 266 КАС України, із застосуванням правил, визначених статтями 264 та 265 КАС України.
Позивач зазначає, що оскаржує укази Президента України від 14 травня 2018 року № 126/2018 та від 21 червня 2018 року № 176/2018 після спливу певного проміжку часу від дати набрання ними чинності, але санкції, введені в дію такими актами є чинними і обов`язковими до застосування на час звернення до суду з цим адміністративним позовом. Враховуючи сутність (фактичний зміст та дійсні правові наслідки) актів, якими санкції до Позивача застосовано безстроково та приймаючи до уваги, що їх дія не обмежується разовим застосуванням, Позивач стверджує, що строк оскарження відповідних актів Президента України має вимірюватися усім часом чинності цих актів. Дія указів Президента України від 14 травня 2018 року № 126/2018 та від 21 червня 2018 року № 176/2018 мала вплив на права, інтереси та обов`язки Позивача на дату набрання ними чинності, який зберігається й на момент звернення до суду з цим позовом та триватиме впродовж усього строку їх чинності.
Резюмуючи наведене вище представник Вергеля С.О. доводить, що строк звернення до суду із позовною заявою не пропущено.
Суд, врахувавши доводи, викладені у позові щодо своєчасності звернення до суду з цим адміністративним позовом (в межах процесуальних строків визначених процесуальним законодавством), вважає за необхідне звернути увагу на таке. 
Так, усталеним є підхід Верховного Суду, згідно з яким Указ Президента про введення в дію рішення РНБО щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) є актом індивідуальної дії і до спірних правовідносин підлягає застосуванню установлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду (зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від  3 липня 2025 року у справі № 990/79/25, від 6 березня 2025 року у справі № 990/328/24, від 14 листопада 2024 року у справі № 990/240/24, від  24 жовтня 2024 року у справі № 990/277/24, від 11 квітня 2024 року у справі № 990/330/23, від 1 лютого 2024 року у справі № 990/270/23).
Суд звертає увагу на те, що частина перша статті 118  КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час,  триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Верховний Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
При цьому, як зазначає представник Позивача  у позовній заяві, ОСОБА_1 у 2020 році вже звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Міністерства закордонних справ України та Кабінету Міністрів України, треті особи: Рада національної безпеки і оборони України, Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (справа № 640/7408/20), в якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства закордонних справ України, що полягає у невнесенні до Кабінету Міністрів України пропозиції про скасування санкцій щодо ОСОБА_1 , шляхом виключення позиції 1590 з Додатку 1 рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію відповідним Указом Президента України від 21.06.2018 №176/208 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» відповідно до Порядку підготовки пропозицій Кабінету Міністрів України щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №888;
- зобов`язати Міністерство закордонних справ України внести до Кабінету Міністрів України пропозиції про скасування санкцій щодо ОСОБА_1 , шляхом виключення позиції 1590 з Додатку 1 рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію відповідним Указом Президента України від 21червня 2018 року №176/208 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» відповідно до Порядку підготовки пропозицій Кабінету Міністрів України щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №888;
- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, що полягає у невнесенні до Ради національної безпеки і оборони України пропозиції про скасування щодо ОСОБА_1 , санкцій шляхом виключення позиції 1590 з Додатку 1 рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію відповідним Указом Президента України від 21 червня 2018 року №176/208 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)»;
- зобов`язати Кабінет Міністрів України внести до Ради національної безпеки і оборони України пропозиції про скасування щодо ОСОБА_1 , санкцій шляхом виключення позиції 1590 з Додатку 1 рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію відповідним Указом Президента України від 21 червня 2018 №176/208 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».
Наведене дає підстави вважати, що Позивач був обізнаний щодо застосування до нього відповідних санкцій на підставі спірних індивідуальних актів Президента України.
З огляду на викладене, суд звертає увагу Позивача на те, що ним пропущено шестимісячний строк звернення до суду з цим адміністративним позовом.
Згідно з частиною першою, другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
З огляду на все вищевикладене та керуючись приписами частини першої статті 123 КАС  України Суд дійшов висновку, що  позовну заяву потрібно залишити без руху та надати Позивачу можливість подати клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом з наведенням обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом. 
Керуючись статтями 22, 122, 123, 248, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправними та нечинними Указів Президента України в частині залишити без руху. 
Встановити для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали.
Роз`яснити, що у випадку неподання такої заяви у визначений строк або якщо зазначені в ній підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд поверне позовну заяву. 
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                       Н. Є. Блажівська
Судді                                                                                          І.А. Васильєва
 Р. Ф. Ханова
 В. В. Хохуляк
                                                                                           В.П. Юрченко