ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7115/25 Справа № 205/10002/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Курбанова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Паромової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2025 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У вересні 2023 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.
В обґрунтування позовних вимог Дніпровська міська рада посилалася на те, що на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року №11/13 у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра знаходилася квартира АДРЕСА_1 . У провадженні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 205/10996/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . З метою підготовки відзиву у цій справі та надання інформації до суду, листом від 26 березня 2020 року №4/3-398 Департамент правового забезпечення Дніпровської міської звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надати належним чином завірену копію облікової картки щодо зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 . У відповідь надійшов лист від 01 квітня 2020 року №2/5-155 із завіреною копією облікової картки реєстрації (Ф-Б). Відповідно до наданої картки за зазначеною адресою були зареєстровані: ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з реєстрації 20 вересня 2019 року), ОСОБА_6 (знятий з реєстрації 20 вересня 2019 року), ОСОБА_7 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , знята з реєстрації 25 жовтня 2011 року). З цих підстав, що ОСОБА_2 не значився як зареєстрований за вказаною адресою, представник Дніпровської міської ради просив відмовити у задоволенні позову про визнання особи такою, що втратила право користування. Крім того, позивачем у цій справі було додано копію заяви до Дніпровської міської ради та до прокуратури Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_4 повідомляла про заволодіння квартирою невідомими особами та просила перевірити викладені в заяві факти. У подальшому ухвалою суду від 13 серпня 2020 року зазначену справу за заявою позивача було залишено без розгляду. Також у провадженні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська знаходилась цивільна справа №205/10804/19 за позовом ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ТОВ “Внутрішньобудинкові системи”, Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визнання наймачем квартири та визнання права користування жилим приміщенням, укладення договору найму жилого приміщення та відкриття особового рахунку у зв`язку зі смертю наймача. Предметом цього позову була квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста в особі Дніпровської міської ради на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року №11/13 та значиться у реєстрі об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпра. У порядку ст.ст.193 та 194 ЦПК України Дніпровська міська рада пред`явила зустрічний позов про виселення. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_8 та зустрічного позову Дніпровської міської ради було відмовлено. Дніпровською міською радою було оскаржено зазначене рішення в апеляційну інстанцію. У зазначеній справі судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки № 9105 від 27 жовтня 2011 року, що видана КЖЕП № 34 та доданої до позовної заяви ОСОБА_4 , в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_5 , знятий з реєстрації 11 лютого 2011 року у зв`язку зі смертю, ОСОБА_7 , знята з реєстрації 28 вересня 2011 року та ОСОБА_6 , знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю - свідоцтво про смерть НОМЕР_1 . ОСОБА_4 займала вказане житлове приміщення незаконно, заселившись до нього без відповідних правових підстав, тому підлягає виселенню з квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 04 лютого 2020 року №3/9-502 відомості про приватизацію квартири АДРЕСА_1 в департаменті відсутні. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 січня 2020 року, право власності на спірну квартиру відсутнє. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2021 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасовано. Задоволено зустрічний позов Дніпровської міської ради та виселено ОСОБА_4 без надання іншого жилого приміщення. На стадії виконання зазначеного рішення, із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Дніпровській міській раді стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 04 грудня 2021 року №2995, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. (номер запису про право власності: 45456231). Первісну реєстрацію права власності на спірну квартиру було проведено за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради 12 листопада 2020 року реєстраційний №51 Л-20 (номер запису про право власності: 39326733, внесений 19 листопада 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Зайцевим АВ.). Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О. 21 грудня 2020 року внесено відомості про припинення права власності (номер рішення: 55830842). У подальшому 21 грудня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Агеєнко В.О. (номер запису про право власності: 39823894). 08.07.2021 між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О. та зареєстровано в реєстрі за номером: 2995. Цей договір укладено для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за договором позики б/н від 28 липня 2021 року у розмірі 520 755 грн. 01 грудня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_10 на підставі вищенаведеного договору іпотеки. Для з`ясування всіх обставин справи Дніпровською міською радою направлено відповідні запити. Так, відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 15 грудня 2022 року №3/9-2997 розпорядженням органу приватизації від 12 листопада 2020 року №6/51-20 квартира АДРЕСА_1 передана ОСОБА_2 та надано копію архівної приватизаційної справи. В матеріалах приватизаційної справи міститься: рішення органу приватизації №6/51-20, реєстровий номер 51 Л-20 від 12 листопада 2020 року; заява ОСОБА_2 від 30 вересня 2020 року та інші документи, необхідні для прийняття рішення про приватизацію та довідка від 01 вересня 2020 року №10/5-1473 про реєстрацію ОСОБА_2 за вказаною адресою з 27 серпня 2015 року. 27 січня 2023 року було направлено запит до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради вих. № 4/8-109 про надання інформації про зареєстрованих осіб у вищезазначеній квартирі та повідомлення чи надавалась довідка № 7991, яка міститься в матеріалах приватизаційної справи. У відповідь надійшов лист від 07 лютого 2023 року №2/5-198 про те, що станом на надання відповіді зареєстрованих осіб у квартирі не значиться, а довідка № 7991 від 01 вересня 2020 року видавалась. Крім того, направлено запит до адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради про надання копії рішення про зміну умов договору найму житлового приміщення та документів, на підставі яких воно було прийнято. У відповідь надійшов пакет документів, який містить довідку про склад сім`ї № 13283, відповідно до якої у квартирі АДРЕСА_1 значаться 2 особи: ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , знятий з реєстрації 20 вересня 2019 року) та ОСОБА_2 (зареєстровано 27 серпня 2015 року). У подальшому направлено повторний запит від 20 лютого 2023 року №4/8-219 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з проханням повідомити чи видавалась уповноваженими працівниками Департаменту довідка №12383 про реєстрацію ОСОБА_2 з 27 серпня 2015 року, а також надати належним чином завірені копії документів, на підставі яких зареєстровано цю особу та належним чином завірені копії документів, на підставі яких - здійснювалось зняття з реєстрації померлого ОСОБА_6 . У відповідь надійшов лист від 28 лютого 2023 року №6/5-2172, відповідно до якого довідка №13283 про склад сім`ї від 20 грудня 2019 року надавалась, проте надати інформацію про підстави реєстрації осіб до 04 квітня 2016 року не вбачається можливим. У подальшому Департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради направлено листа на міського голову про проведення перевірки на підставі яких відомостей надано довідки про реєстрацію ОСОБА_2 з 27 серпня 2015 року у квартирі АДРЕСА_1 . Листом від 13 липня 2023 року № 2/5-1223 Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради повідомив про проведення службової перевірки та відповідно до висновку цієї перевірки залишено без змін реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 . Аналізуючи вищевикладене та матеріали цивільних справ № 205/10996/19 та №205/10804/19, позивач вважає, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї померлого ОСОБА_6 , не міг бути зареєстрований за спірною адресою та не мав права на звернення до Новокодацької районної у місті Дніпрі ради щодо зміну умов договору найму, а тому це рішення та рішення про приватизацію підлягають скасуванню, оскільки не відповідають закону. Таким чином із комунальної власності вибула зазначена квартира, тому свідоцтво про право власності підлягає визнанню недійсним, а квартира потребує витребуванню. Дніпровською міською радою було сформовано е-Довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості, згідно якої вартість квартири АДРЕСА_3 становить 946 616 грн. 73 коп. Згідно договору іпотеки від 28 липня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 , вартість визначена у розмірі 269 000 грн. Таким чином, існує факт заниження оціночної вартості майна, а точніше продажу нерухомості за ціною істотно нижче ринкової, тобто недотримано вимоги та стандартів оцінки об`єкта нерухомості. Враховуючи вищевикладене, порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста в особі органу місцевого самоврядування Дніпровської міської ради полягає у тому, що державна реєстрація права власності на об`єкт комунальної власності, який вибув з володіння без згоди власника - Дніпровської міської ради на підставі неправомірних (неіснуючих) документів та був відчужений у подальшому, а тому порушується законне право міської ради на користування та розпорядження належним комунальним майном та встановлений законодавством порядок набуття прав на об`єкти нерухомості, набуття прав та реалізації прав на житло комунальної власності, а також майнові інтереси громади в особі Дніпровської міської ради щодо користування та розпорядження об`єктами нерухомості, що є порушенням економічних інтересів громади. Викладені вищі обставини є підставою для витребування у ОСОБА_1 спірної квартири. На підставі викладеного Дніпровська міська рада просить суд визнати незаконними дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо реєстрації ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 та видачі довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 № 7991 від 01 вересня 2020 року та №13283 від 27 серпня 2015 року; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 23 грудня 2019 року №692 “Про зміну умов договору найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ”; скасувати рішення органу приватизації від 12 листопада 2020 року № 6/51-20, реєстровий номер 51 Л-20 про передачу квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в приватну власність; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради 12 листопада 2020 року реєстраційний № 51 Л-20; витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2229022612101), загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м., яка складається з: 1 - коридор; 2 - шафаЗ - коридор; 4 - туалет; 5 - ванна; 6 - кухня; 7 -житлова; 8 – житлова; судові витрати по справі покласти на відповідачів.
Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.
В апеляційній скарзі Дніпровська міська ради просить рішення суду від 24 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Шпиганович Є.А. просить рішення суду від 24 березня 2025 року залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, Дніпровська міська рада просить суд визнати незаконними дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо реєстрації ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 та видачі довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 № 7991 від 01 вересня 2020 року та №13283 від 27 серпня 2015 року; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 23 грудня 2019 року №692 «Про зміну умов договору найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 »; скасувати рішення органу приватизації від 12 листопада 2020 року № 6/51-20, реєстровий номер 51 Л-20 про передачу квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в приватну власність; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради 12 листопада 2020 року реєстраційний № 51 Л-20; витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2229022612101), загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м., яка складається з: 1 - коридор; 2 - шафаЗ - коридор; 4 - туалет; 5 - ванна; 6 - кухня; 7 -житлова; 8 – житлова; судові витрати по справі покласти на відповідачів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради, суд першої інстанції в оскарженому рішенні від 24 березня 2025 року зазначив про те, що укладаючи вказані договори ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в силу закону, не були зобов`язані перевіряти приватизацію квартири, яку придбали, встановлювати наявність іншого нерухомого майна у власності ОСОБА_2 , купувати квартиру саме за таку ціну, яка на думку представника позивача повинна була відповідати визначеній експертом-оцінщиком середньо-ринковій вартості квартири у місті, так як такі умови не передбачені при купівлі-продажу нерухомого майна, а сам договір є вільним у волевиявленні сторін, які його укладають, а дозвіл на приватизацію, наступна державна реєстрація права власності квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно давали підстави для ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , що дії органів місцевого самоврядування відповідали вимогам закону, тому враховуючи, що ні Дніпровська міська рада, ні Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради на протязі тривалого часу не зверталися до суду за захистом свого порушеного права, суд розцінює таку поведінку як таку, що не може свідчити про те, що спірна квартира вийшла з права власності територіальної громади поза їх волею.
Однак, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції неможливо та рішення суду слід змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову з наступних підстав.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
У статті 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (зокрема, постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови від 20 листопада 2018 у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).
       Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (статті 47 Конституції України).
       Відповідно до частин 1, 2 статті 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.
       Частинами 3, 5 статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
       Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
       До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (частина 1 статті 2 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду”).
       Частинами 1 - 3 статті 8 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
       Передача займаних квартир (будинків) здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).
       Передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
       Відповідно до частини 11 статті 8 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.
       Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначено Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року.
       За змістом пункту 4 даного Положення, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.
       Відповідно до пункту 17 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
       Перелік документів, надання яких є обов`язковим для здійснення приватизації, визначає пункт 18 Положень (в редакції, чинній на час приватизації спірної квартири). Так, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.
       Згідно із пунктом 19 Положення довідка про склад сім`ї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.         Зразок довідки про склад сім`ї наймача квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення наведено у Додатку 4. Зразок довідки про склад сім`ї наймача квартири (будинку), житлового блоку (секції) в гуртожитку, де мешкають двоє і більше наймачів, та займані ними приміщення наведено у Додатку 5.
       Згідно із пунктом 23 Положення орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.
Аналіз вищенаведених норм закону та зміст додатків до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян вказує на те, що заяву про передачу у приватну власність комунальної квартири, кімнати комунальної квартири, кімнати гуртожитку, може подати лише той громадянин який має статус наймача вказаного житла, щодо якого є відповідне рішення компетентного органу про укладення договору найму житлового приміщення. В заяві на приватизацію наймач має вказати тип об`єкту приватизації та форму спільної власності - спільна сумісна або спільна часткова. В залежності від вказаного в заяві об`єкта приватизації громадянин замовляє на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток довідку про склад сім`ї наймача та займані приміщення, що для кожного об`єкта приватизації має свій зразок.
       Відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування.
       Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.
       Відповідно до статті 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.
       Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районноїу місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. У разі незгоди сільського, селищного, міського голови (голови районноїу місті ради) з рішенням виконавчого комітету ради він може зупинити дію цього рішення своїм розпорядженням та внести це питання на розгляд відповідної ради. Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.
       Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.
       Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
       З урахуванням частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
       У справі встановлено, згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19 листопада 2003 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства “Південне”, “Центральний”, “Лівобережжя” з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, відповідно до актів приймання - передачі від 18 березня 2003 року, від 10 вересня 2003 року та від 12 вересня 2003 року (т.1 а.с.15).
       Відповідно до Переліку будинків житлового фонду житлово - комунального підприємства “Центральний”, які передаються в комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська значиться будинок АДРЕСА_4 (т.1 а.с.16-17, 18-20).
       Згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної у місті ради № 184 від 17 грудня 2006 року на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з житловою площею 25,7 кв. м. відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_12 з родиною у складі: батько ОСОБА_13 ; мати ОСОБА_7 (т.1 а.с.52).
       Згідно картки реєстрації (Ф-Б) за адресою: АДРЕСА_2 прописані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 12 червня 1973 року помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , виписаний 25 жовтня 2011 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 16 липня 1996 року, виписаний 20 вересня 2019 року, ОСОБА_7 , 1954 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , виписана 25 жовтня 2011 року (т.1 а.с.69, 70).
       Згідно з архівною довідкою від 30 квітня 2024 року №Ч-1204/0/217-24 Державного архіву Дніпропетровської області, у книзі реєстрації актів цивільного стану по місту Дніпропетровську є актовий запис №480 від 13 травня 1933 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_6 дитини чоловічої статі на прізвище, ім`я по батькові “ ОСОБА_14 ”. Батьки – “ ОСОБА_15 : ОСОБА_16 , ОСОБА_17 (…)”; батько – українець, 21 року, мати росіянка, 20 років (т.1 а.с.213, 214-215).
       Згідно з інформацією відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 01 травня 2024 року №978/31/29-25, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьки: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ; виявлено актовий запис про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьки: ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (т.1 а.с.216).
       Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Ленінським райЗАГС м.Дніпропетровська, актовий запис №2294, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 . Батьки: батько – ОСОБА_14 , мати – ОСОБА_20 (т.2 а.с.10).
       Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 12 червня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 27 серпня 2015 року, як брат наймача квартири ОСОБА_6 (т.1 а.с.41).
       Відповідно до договору №34-10165 від грудня 2018 року найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, КП “Жилсервіс -2” та ОСОБА_6 уклали договір про те, що наймодавець надає наймачу і члену його сім`ї - ОСОБА_2 – брату у користування 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.53).
       Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Чечелівським у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, виданого 18 вересня 2019 року, актовий запис №604, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 46 років (т.1 а.с.43).
       Відповідно до довідки №13283 від 20 грудня 2019 року відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 до складу сім`ї входять: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 – наймач, зареєстрований 16 липня 1996 року, знятий з реєстрації 20 вересня 2019 року; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 – брат, зареєстрований 27 серпня 2015 року (т.1 а.с.53, 75).
       19 грудня 2019 року ОСОБА_2 було подано заяву до КП “Жилсервіс-2” ДМР, в якій він просив змінити умови договору найму житлового приміщення, що складається з двох кімнат, житловою площею 25,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , з померлого ОСОБА_6 на брата ОСОБА_2 , 1957 року народження, згідно довідки ЦНАП (т.1 а.с.51).
       Згідно листа КП “Жилсервіс -2” Новокодацького району ДМР від 20 грудня 2019 року №570, КП “Жилсервіс -2” Новокодацького району ДМР просить голову Новокодацької районної у місті Дніпрі ради винести рішення виконкому Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про зміну умов договору найму житлового приміщення, що складається з двох кімнат, житловою площею 25,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , з померлого ОСОБА_6 , 1972 року народження, на брата ОСОБА_2 , 1957 року народження, згідно довідки ЦНАП (т.1 а.с.51).
       Рішенням виконавчого комітету Новокодацької районного у місті Дніпрі ради від 23 грудня 2019 року №692, дозволено житлово-експлуатаційній організації, на балансі якої перебуває житловий фонд комунальної власності територіальної громади міста, прийнято рішення змінити умови договору найму житлового приміщення, яке складається з двох кімнат, житловою площею 25,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 з померлого брата ОСОБА_6 на ОСОБА_2 , 1957 року народження, одного (т.1 а.с.50).
       Згідно довідки №7991 від 01 вересня 2020 року відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , наймач, зареєстрований 27 серпня 2015 року (т.1 а.с.70).
       Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 07 лютого 2023 року №2/5-198, довідка №7991 від 01 вересня 2020 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради видавалась (т.1 а.с.73).
       Згідно інформації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 12 грудня 2022 року №2/5-1016, згідно даних реєстру територіальної громади міста Дніпра та картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованих осіб не значиться (т.1 а.с.71, 171).
       Згідно інформації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 13 липня 2023 року №2/5-1223, відділом формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було проведено службову перевірку. Відповідно до висновку службової перевірки залишено без змін реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 (т.1 а.с.79, 172-174, 175).
       Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 26 червня 2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.176).
       Згідно довідки Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 15 жовтня 2020 року №3/16-4752, ОСОБА_2 не приймав участі в приватизації житла за адресою: АДРЕСА_5 в період реєстрації з 14 червня 2013 року по 27 серпня 2015 року (т.1 а.с.40).
       Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 07 травня 2024 року №579396, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 27 січня 2021 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с.228, 229).
       Згідно відповіді Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 06 травня 2024 року №1201.4.5-6472/1201.4-24, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 27 січня 2021 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с.230).
       Згідно інформації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 28 червня 2024 року №6/5-2211, відповідно до даних Реєстру територіальної громади міста Дніпра та картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 27 серпня 2015 року по 27 січня 2021 року, з 27 січня 2021 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с.246).
       Згідно інформації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 13 червня 2024 року №6/5-2123, відповідно до даних Реєстру територіальної громади міста Дніпра та картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 27 серпня 2015 року по 27 січня 2021 року. З 27 січня 2021 року по теперішній час ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с.248).
       Згідно інформації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 17 червня 2024 року №02.3-26/410, відповідно до даних Реєстру територіальної громади міста Дніпра та картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відсутня (т.1 а.с.250).
       Згідно відповіді Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 24 вересня 2024 року №1201.4.5-12721/1201.4-24, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 27 січня 2021 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 (т.2 а.с.35).
       Згідно інформації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 24 вересня 2024 року №6/5-2664, відповідно до даних Реєстру територіальної громади міста Дніпра та картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 27 серпня 2015 року по 27 січня 2021 року (т.1 а.с.36).
       Таким чином, ОСОБА_2 з 27 серпня 2015 року був зареєстрований як родич основного наймача ОСОБА_6 та після його смерті став наймачем житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 .
       Згідно інформації КП “Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації” від 12 жовтня 2022 року №7850, станом на 31 грудня 2012 року державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: відсутні відомості про зареєстроване право власності за адресою: АДРЕСА_2 КП “ДМБТІ” ДМР не проводилась (т.1 а.с.54).
       Згідно інформації від 16 січня 2022 року №3/9-127 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, рішення органу приватизації від 12 листопада 2020 року №6/51-20 передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Свідоцтво про право власності (2 примірники) на квартиру АДРЕСА_1 було передано до центру надання адміністративних послуг 18 листопада 2020 року з відповідною відміткою в книзі реєстрації свідоцтв про право власності на квартири (будинки) по Новокодацькому району м.Дніпра (т.1 а.с.31-33).
       Згідно інформації від 15 грудня 2022 року №3/9-2997 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, розпорядженням органу приватизації від 12 листопада 2020 року №6/51-20 квартира АДРЕСА_1 , передана ОСОБА_2 (т.1 а.с.34, 35, 37).
       Згідно свідоцтва про право власності від 12 листопада 2020 року реєстраційний номер 51Л-20, виданого Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Свідоцтво видано за рішенням №6/51-20 від 12 листопада 2020 року (т.1 а.с.30).
       Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 жовтня 2020 року №228124655, за типом фізична особа, РНОКПП НОМЕР_5 відомості відсутні (т.1 а.с.38).
       Згідно інформації КП “Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації” від 18 листопада 2019 року №16291, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 відомості щодо реєстрації власності за ОСОБА_2 відсутні. Повідомлено, що буд. АДРЕСА_4 , в який увійшла квартира АДРЕСА_3 зареєстрований за КЖЕП №34 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №1435 від 20 травня 2004 року, про що зроблений запис в обліковій книзі №45 ЖЮ за реєстровим №4120-45. Відомості про самочинне переобладнання квартири АДРЕСА_1 в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні (т.1 а.с.39).
       Згідно інформації КП “Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації” від 13 жовтня 2020 року №12028, станом на 31 грудня 2012 року відсутні відомості про зареєстроване право власності за адресою: АДРЕСА_6 за гр. ОСОБА_2 (т.1 а.с.39).
       Згідно рішення Дніпровської міської ради VII скликання від 21 грудня 2016 року №44/17, доповнено рішення міської ради від 18 лютого 2024 року №18/15 “Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів” (зі змінами та доповненнями) у частині додатка 3 (розділ ІІ) стосовно повноважень виконавчих органів районних рад (у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування громадського харчування, транспорту і зв`язку) пунктом 18 у такій редакції: «18) надають дозвіл наймодавцю – житлово-експлуатаційній організації, на балансі якої перебуває житловий фонд комунальної власності територіальної громади міста, що знаходиться на території району, на зміну договору найму жилого приміщення у випадках і порядку, визначених чинним законодавством». (т.2 а.с.93, 94).
       Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради є органом приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Дніпровської територіальної міської громади, в особі Дніпровської міської ради.
       Таким чином, наявність рішення органу приватизації від 12 листопада 2020 року №6/51-20 вказує на згоду безпосередньо територіальної громади на вилучення у територіальних громади і передачу права власності житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 відповідачу ОСОБА_2 .
       Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, ОСОБА_21 був зареєстрований та проживав у спірній квартирі на час проведення ним її приватизації.
       Доводи позивача, що на момент приватизації ОСОБА_2 не міг бути зареєстрований у спірній квартирі та не мав права на звернення до Новокодацької районної у місті Дніпрі ради щодо зміни умов договору найму є безпідставними.
       Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що факт того, що відповідно до копії облікової картки реєстрації (Ф-Б) наданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР на запит Департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради навесні 2020 року, ОСОБА_21 не значився зареєстрованим за адресою АДРЕСА_2 , не може бути підставою для скасування рішення виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про зміну умов договору найму та рішення органу приватизації № 6/51-20 від 12 листопада 2020 року, оскільки реєстрації ОСОБА_2 за вказаною адресою підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. 
Посилання позивача з приводу вибуття об`єкту комунальної власності з володіння територіальної громади без згоди власника та на підставі неправомірних (неіснуючих) документів є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами, та навпаки спростовується доказами у справі.
Позивачем не наведено жодних правових підстав визнання незаконними дій Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур щодо реєстрації ОСОБА_22 у спірній квартирі та видачі довідок про склад сім`ї, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про зміну умов договору найму спірної квартири та скасування рішення органу приватизації і визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру.
Кримінальне провадження з підстав незаконного вибуття із комунальної власності спірної квартири не порушувалося, матеріали справи таких доказів не місять.
       Встановлено, у подальшому, згідно договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Агеєнко В.О., ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №3246. Продаж квартири вчинено за 269 000 грн. (т.1 а.с.25).
       Згідно договору іпотеки від 28 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О., ОСОБА_3 (іпотекодавець) надала ОСОБА_1 (іпотекодержатель) в іпотеку нерухоме майно- квартиру АДРЕСА_1 до 11 серпня 2021 року, розмір основного зобов`язання 520 755 грн., зареєстровано в реєстрі за №2996 (т.1 а.с.26-28).
       Згідно заяви ОСОБА_3 від 18 жовтня 2021 року, зареєстрована в реєстрі за №620, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., остання не заперечує проти реєстрації права власності на майно на ім`я ОСОБА_1 на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.29).
       Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13 вересня 2023 року №346442907, 1/1 частина квартири АДРЕСА_1 01 грудня 2021 року зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки номер 2995, виданого 28 липня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2229022612101, речове право 45456231) (т.1 а.с.21, 22).
       Речове право 39823894 ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири номер 3246, виданого 21 грудня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Агеєнко В.О., припинено 01 грудня 2021 року. Відомості внесено до реєстру 04 грудня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О.
       Таким чином, у справі встановлено, що ОСОБА_2 21 грудня 2020 року уклав договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_3 , та ОСОБА_3 у подальшому 28 липня 2021 року уклала договір іпотеки з ОСОБА_1 , предметом якого була спірна квартира. Договори відповідають вимогам закону, не оскаржувалися у встановленому законом порядку та сторонами виконані. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на спірну квартиру з 01 грудня 2021 року зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки номер 2995, виданого 28 липня 2021 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2021 року у справі №205/10804/19 за позовом ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ТОВ “Внутрішньобудинкові системи”, Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визнання наймачем, визнання права користування жилим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії — відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 . В задоволенні зустрічного позову територіальної громади в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 , третя особа ТОВ “Внутрішньобудинкові системи” про виселення особи, яка самовільно зайняла жиле приміщення – відмовлено. (т.1 а.с.59-62).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову територіальної громади в особі Дніпровської міської ради – скасовано. Позов територіальної громади в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 , третя особа ТОВ “Внутрішньобудинкові системи” – задоволено. Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. В решті рішення суду – залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у сумі 5165 грн. (т.1 а.с.55-58).
       Вказаними рішеннями судів не встановлювалися обставини, які стосуються цієї справи, спір був між іншими сторонами. 
       Відносно ОСОБА_2 жодного рішення по вище наведеній справі не приймалося, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відсутні підстави вважати обставини, встановлені між іншими сторонами, преюдиційними у цій справі, що переглядається апеляційним судом.
       Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року у справі № 205/10996/19 залишено без розгляду позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, третя особа Об`єднання співвласників «Авіаційна, 8», про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням. (т.2 а.с.166).
       Таким чином, встановлено, що приватизація квартири АДРЕСА_1 відбувалася з додержанням вимог Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, тому рішення виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 23 грудня 2019 року №692, рішення органу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 12 листопада 2020 року №6/51-20, реєстровий №51-Л-20 та свідоцтво про право власності, видане Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради від 12 листопада 2020 року №51Л -20, є законними та не підлягають скасуванню.
       Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованої, зокрема, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.
       Добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, зокрема передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
       У рішенні ЄСПЛ від 17 листопада 2016 року у справі «Alentseva v. russia» суд зазначив, що конструкція, за якої добросовісний набувач утрачає майно й сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.
       Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть містити акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року у справі «Volovik v. Ukraine», заява № 15123/03, пункт 45).
       Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі «Brumarescu v. Romania», заява № 28342/95, пункт 61).
       Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
       Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми. Перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, висловлена в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності в розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що містить свободу від свавілля. Будь-яке втручання держоргану в право на мирне володіння майном повинне забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункти 166–168).
       У пункті 71 рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Rysovskyy v. Ukraine» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме собою суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.
       Верховний Суд зазначає, що вказані гарантії стосуються випадків, коли, діючи добросовісно, особа набула майнове право, зокрема право власності, від держави чи територіальної громади, які діяли під впливом помилки. Тоді як недобросовісна поведінка набувача майна у приватну власність чи як його, так і відчужувача відповідного майна не є набуттям права приватної власності під впливом помилки органу влади та не зумовлює таке набуття. Більше того, повернення власникові майна від недобросовісної особи не може становити для останньої індивідуальний і надмірний тягар (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 у справі № 910/8413/21).
       Набувач визнається добросовісним, якщо під час вчинення правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна.
       Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
       За приписами частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.
       Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
       Таким чином, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17, на яку посилається заявниця у касаційній скарзі, зазначено, що, вирішуючи питання про витребування земельної ділянки, суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності, насамперед, володільця цього майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків. Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20).
       Позивачем не надано суду та матеріали справи не містять доказів на підтвердження недобросовісності у діях ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_1 , яка є останнім власником квартири, на час набуття кожним із цих осіб у власність вказаної спірної квартири.
       Кримінальне провадження з підстав незаконного вибуття із комунальної власності спірної квартири не порушувалося, матеріали справи таких доказів не місять.
       Також апеляційний суд враховує положення Закону України “Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача” №4292-IX від 12 березня 2025 року, згідно якого відповідно до статті 388 ЦК України:
       1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
       2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо:
1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень;
2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
       3. Держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо: 1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років; 2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.
       Зміна першого та подальших набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною.
       Дія положень цієї частини не поширюється на випадки, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало:
а) до об`єктів критичної інфраструктури;
б) до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави;
в) до об`єктів та земель оборони;
г) до об`єктів або територій природно-заповідного фонду, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів (територій) на момент вибуття з володіння;
ґ) до гідротехнічних споруд, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів на момент вибуття з володіння;
д) до пам`яток культурної спадщини, які не підлягали приватизації.
       4. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках".
       Відповідно до ч.5 ст. 390 ЦК України суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.
       Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України “Про приватизацію державного житлового фонду”.
       Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".
       Згідно з ч.2 ст.391 ЦК України, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
       Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень положення цього Закону мають зворотню дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
       У цій справі не було здійснено попереднього внесення позивачем Дніпровською міською радою вартості такого майна на депозитний рахунок суду.
       Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, враховуючи, що у справі не доведено належними та допустимими доказами недобросовісності у діях ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_1 , яка є останнім власником квартири на теперішній час, на час набуття кожним із вказаних осіб у власність вказаної спірної квартири, і також враховуючи не здійснення попереднього внесення позивачем вартості такого майна на депозитний рахунок суду, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.
Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача, наявність правових підстав для задоволення позовних вимог є безпідставними та не підтверджуються належними доказами у справі.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2025 року змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради — задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2025 року змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови
проголошена у судовому засіданні 26 серпня 2025 року.
Повний текст постанови складено 27 серпня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова