справа № 372/1430/24                                          головуючий у суді І інстанції Тиханський О.Б.
провадження № 22-ц/824/8845/2025                  суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
18 червня 2025 року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Надточий К.О.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2  на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Тиханського О.Б.в місті Обухові, дата складення повного тексту рішення 05 лютого 2025 року,у справі за позовом ОСОБА_3  до ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру в м. Києві та Київській області, Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюн Дмитро Сергійович, ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації земельних ділянок, - 
 
В С Т А Н О В И В: 
 
         У березні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в якому з урахуванням зміни предмету позову просила:
 скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Державному реєстрі прав) державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:04:026:0101, номер відомостей про речове право № 51414761 від 16 серпня 2023 року, та рішення державного реєстратора Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюн Дмитра Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68930271 від 18 серпня 2023 року з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2783152632231) площею 0,20 га з кадастровим номером 3223151000:04:026:0101 та закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Державному реєстрі прав) державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:04:023:0117, номер відомостей про речове право № 51414685 від 16 серпня 2023 року, та рішення державного реєстратора Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюн Дмитра Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68930160 від 18 серпня 2023 року з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2783148232231) площею 0,3375 га з кадастровим номером 3223151000:04:023:0117 та закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
скасувати державну реєстрацію земельної ділянки від 08 серпня 2023 року з присвоєнням кадастрового номеру 3223151000:04:026:0101 в Державному земельному кадастрі з одночасним скасуванням кадастрового номеру 3223151000:04:026:0101 на земельну ділянку площею 0,20 га, розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада;
скасувати державну реєстрацію земельної ділянки від 08 серпня 2023 року з присвоєнням кадастрового номеру 3223151000:04:023:0117 в Державному земельному кадастрі з одночасним скасуванням кадастрового номеру 3223151000:04:023:0117 на земельну ділянку площею 0,3375 га, розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада.
Позовна заява обґрунтована тим, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076 вибули з власності їх законного володільця ОСОБА_3 поза її волею, та передані у власність іншим особам завдяки зміні їх кадастрових номерів на підставі наказів Головного Управління Держземагентства у Київській області від 02 червня 2014 року, незаконно, а Головним Управлінням Держземагентства у Київській області здійснено невиправдане втручання в право власності позивача на спірні земельні ділянки, якою жодних вимог Закону не порушено, у законний спосіб набуто право власності на ці земельні ділянки на підставі цивільно-правових договорів, ОСОБА_3 звернулася до суду за захистом своїх майнових прав. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2022 року витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 земельні ділянки, які розташовані в селі Плюти Обухівського району Київської області площею 0,1000 га з кадастровим номером 3223151000:04:026:0068 та площею 0,2250 га з кадастровим номером 3223151000:04:023:0076. Після набрання судовим рішенням законної сили, позивач звернулась з виконавчим листом № 372/4752/21 від 16 лютого 2023 року до приватного виконавця щодо примусового виконання рішення суду. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 з січня 2023 року по 21 лютого 2024 року добровільно рішення суду не виконувала. Навпаки, чинила перешкоди у виконанні рішення суду, неодноразово безпідставно оскаржуючи виконавчі дії, винесені приватним виконавцем постанови, не сплачуючи виконавчі та інші витрати, пов`язані з примусовим виконанням рішення суду. Такі дії мали на меті затягнути в часі виконання рішення суду і унеможливити проведення державної реєстрації речового права власності на земельні ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 3223151000:04:026:0068 та площею 0,2250 га з кадастровим номером 3223151000:04:023:0076 в селі Плюти, Обухівського району Київської області за її власником - ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі. Так, ОСОБА_1 , умисно ігноруючи рішення суду, яке набрало законної сили 26 січня 2023 року у справі № 372/4752/21, видаючи себе за власника земельних ділянок, за сприяння посадових осіб Київської обласної філії Центру ДЗК та Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, в період з 04 серпня 2023 року по 16 серпня 2023 року провела об`єднання земельних ділянок, які були витребувані та повернені ОСОБА_3 з земельними ділянками, які розташовані поруч, що призвело до присвоєння нових кадастрових номерів об`єднаним ділянкам, внесення відомостей про такі ділянки до Державного земельного кадастру і, як наслідок, надало можливість провести державну реєстрацію речових прав на новостворені земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:04:023:0117 площею 0,3375 га та 3223151000:04:026:0101 площею 0,2000 га за ОСОБА_1 . Позивач стверджує, що дії ОСОБА_1 щодо утворення нових земельних ділянок з кадастровими номерам 3223151000:04:026:0101 та 3223151000:04:023:0117 шляхом їх об`єднання з суміжними ділянками та проведення державної реєстрації речового права на них, зумовлюють неможливість провести власнику і фактичному володільцю земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076 - ОСОБА_3 державну реєстрацію свого речового права на власні земельні ділянки. 11 серпня 2023 року постановою про закінчення виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича ВП НОМЕР_1 було закінчене шляхом виконання. Земельні ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 3223151000:04:026:0068 та площею 0,2250 га з кадастровим номером 3223151000:04:023:0076 в селі Плюти, Обухівського району, Київської області були фактично повернуті її власниці - ОСОБА_3 і, наразі, перебувають у її розпорядженні та використанні фактично. В зв`язку з цим, позивачем в рамках даного позову не заявляються жодні вимоги щодо витребування з чужого незаконного володіння майна.
 Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1  зазначає, що оскільки спір з приводу зазначених земельних ділянок вже вирішено в справі № 372/4752/21 задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до державного реєстру прав. Позивач ОСОБА_3 після отримання рішення суду про витребування на свою користь земельних ділянок, отримавши в подальшому відмову у кадастрового реєстратора, фактично зімітувала спір, якого насправді не існує. Також зазначила, що факт об`єднання ОСОБА_1 своїх земельних ділянок жодним чином не перешкоджає ОСОБА_3 виконати рішення у справі № 372/4752/21. У позивача була можливість зареєструвати право власності на зазначені ділянки з 26 січня 2023 року по 16 серпня 2023 року. Крім того, саме по собі рішення ОСОБА_1 про об`єднання власних земельних ділянок було абсолютно законним, оскільки жодних обтяжень на об`єднуванні земельні ділянки не було. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3  зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення,  виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що  ОСОБА_3 належать на праві приватної власності на підставі посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайлом С.Ю. договорів дарування земельних ділянок від 18 червня 2011 року, які зареєстровані відповідно за реєстровими номерами 3278 та 3280, земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 площею 0,1000 га, та 3223151000:04:023:0076 площею 0,2250 га, які розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Плюти.
В грудні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просила витребувати на свою користь з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки: з кадастровим номером 3223151000:04:026:0069, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада, яка перетинається з земельною ділянкою з кадастровим номером 3223151000:04:026:0068, що перебуває у приватній власності ОСОБА_3 ; з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0070, площею 0,1125 га, та 3223151000:04:023:0099, площею 0,1125 га, розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада, які перетинаються з площами співпадіння по 50% кожна з земельною ділянкою з кадастровим номером 3223151000:04:023:0076, що перебуває у приватній власності ОСОБА_3 .
Позовна заява обґрунтовувалась тим, що на виконання вимог закону та маючи намір зареєструвати належні на праві власності земельні ділянки в Державному земельному кадастрі, ведення якого розпочато з моменту набрання чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» з 01 січня 2013 року, позивач на свою заяву до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про внесення відомостей до Державного земельного кадастру отримала від державного земельного реєстратора Відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 23 травня 2019 року за № РВ-3201806632019 з підстав перетину ділянки з кадастровим номером 3223151000:04:026:0068 з ділянкою 3223151000:04:026:0069, та від 23 травня 2019 року за № РВ-3201806642019 з підстав перетину ділянки з кадастровим номером 3223151000:04:023:0076 з ділянками 3223151000:04:026:0070 та 3223151000:04:023:0099 з площами співпадіння по 50 % кожна.
Після отримання рішень позивачу стало відомо, що кінцевими власниками земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0069 та 3223151000:04:026:0070 стала ОСОБА_5 , а з кадастровим номером 3223151000:04:023:0099 став ОСОБА_6 
ОСОБА_3 , як власник земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076, волю на відчуження цих земельних ділянок не виявляла, жодного відповідного рішення з цього приводу не існує, право власності позивача на зазначені земельні ділянки в установленому законом порядку відповідно до вимог ст. 140 Земельного кодексу України не припинено.
Повне співпадіння меж земельних ділянок з кадастровим номером 3223151000:04:026:0068 з ділянкою 3223151000:04:026:0069, та з кадастровим номером 3223151000:04:023:0076 з ділянками 3223151000:04:026:0070 та 3223151000:04:023:0099 також підтверджено даними Проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для індивідуального садівництва 8 громадянам (у тому числі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, копіями Поземельних книг з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0069, 3223151000:04:026:0070 та 3223151000:04:023:0099, Державними актами про право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:026:0070, а також рішеннями державного земельного реєстратора Відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 23.05.2019р. за № РВ-3201806632019 та від 23.05.2019р. за № РВ-3201806642019.
20 червня 2019 року ОСОБА_3 зверталась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Київській області), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації права власності та витребування земельної ділянки з чужого володіння (справа №372/2253/19).
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у справі № 372/2253/19 у задоволенні позову відмовлено.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розуміючи, що постанова суду апеляційної інстанції позивачем буде оскаржена в касаційному порядку, відчужили спірні земельні ділянки ОСОБА_1 , а саме, 10 лютого 2021 року - з кадастровим номером 3223151000:04:023:0099, та 12 лютого 2021 року - з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0069, 3223151000:04:026:0070.
Згідно Інформаційної довідки № 284321264 від 11 листопада 2021 року державна реєстрація земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0069, 3223151000:04:026:0070, 3223151000:04:023:0099 за ОСОБА_1 здійснена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй Вітою Володимирівною 12 лютого 2021 року, 12 лютого 2021 року та 10 лютого 2021 року відповідно на умовах укладення посвідчених цими же датами приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. договорів купівлі-продажу земельної ділянки за 24 листопада 2014 року за реєстровими номерами 268, 267, 260 відповідно.
Постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов задоволено частково.
Визнано незаконними та скасовано накази про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, видані ГУ Держземагентства у Київській області на ім`я ОСОБА_7 , який зареєстрований 02.06.2014р. за №10-1378/15-14сг, на ім`я ОСОБА_8 , який зареєстрований 02.06.2014р. за №10-1377/15-14сг, на ім`я ОСОБА_9 , який зареєстрований 02.06.2014р. за №10- 1380/15-14сг.
Визнано договори купівлі-продажу земельних ділянок за кадастровими номерами 3223151000:04:026:0069 та 3223151000:04:026:0070 від 24 листопада 2014 року, посвідчені та зареєстровані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. за №1718 та №1722 та договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 3223151000:04:023:0099 від 11 червня 2015 року, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. за № 1952, недійсними.
Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3223151000:04:026:0069, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада, зареєстровану за ОСОБА_5 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. 24 листопада 2014 року за номером запису 7807165.
Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3223151000:04:026:0070, площею 0,1125 га, розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада, зареєстровану за ОСОБА_5 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. 24 листопада 2014 року за номером запису 7807393.
Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3223151000:04:023:0099, площею 0,1125 га, розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада, зареєстровану за ОСОБА_6 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. 11 червня 2015 року за номером запису 10003604.
Скасовано державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельних ділянок: з кадастровим номером 3223151000:04:026:0069, площею 0,1000 га, здійснену державним кадастровим реєстратором Петриком Д.О. 14 квітня 2014 року, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_7 , 16 травня 2015 року державним кадастровим реєстратором Заєць К.А. внесені відомості про зміну зареєстрованого права власності на земельну ділянку за ОСОБА_5 ; з кадастровим номером 3223151000:04:026:0070, площею 0,1125 га, здійснену державним кадастровим реєстратором Петриком Д.О. 14 квітня 2014 року, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_8 , 16 травня 2015 року державним кадастровим реєстратором Заєць К.А. внесені відомості про зміну зареєстрованого права власності на земельну ділянку за ОСОБА_5 ; з кадастровим номером 3223151000:04:023:0099, площею 0,1125 га, здійснену державним кадастровим реєстратором Петриком Д.О. 14 квітня 2014 року, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_9 , 17 грудня 2015 року державним кадастровим реєстратором Заєць К.А. внесені відомості про зміну зареєстрованого права власності на земельну ділянку за ОСОБА_6 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.
06 жовтня 2021 року ОСОБА_3 на виконання зазначеної постанови Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 372/2253/19 на підставі частини четвертої ст. 9, частини шостої ст. 16, частини десятої ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою, в якій просила: скасувати державну реєстрацію та кадастрові номери земельних ділянок 3223151000:04:026:0069, 3223151000:04:026:0070, 3223151000:04:023:0099; зареєструвати земельні ділянки за кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076, права власності на які підтверджуються Державними актами на право власності на земельну ділянку та нотаріально посвідченими Договорами дарування земельної ділянки.
Листом від 22 жовтня 2021 року № Б-1663/0-2621/6-21 Головне управління Держгеокадастру у Київській області повідомило ОСОБА_3 , що за інформацією Відділу № 4 Управління в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області відповідно до програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру (ДЗК) за інформацією про зареєстровані речові права, що надійшли 12 лютого 2021 року в порядку інформаційного взаємообміну від суб`єктів реєстрації речових прав на нерухоме майно, земельні ділянки з кадастровими номерами: 3223151000:04:026:0069, 3223151000:04:026:0070, 3223151000:04:023:0099 обліковуються за ОСОБА_1 . Інформація про скасування права власності за гр. ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3223151000:04:026:0069, 3223151000:04:026:0070, 3223151000:04:023:0099 у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в порядку інформаційного обміну до Державного земельного кадастру не надходила, у зв`язку з чим скасувати державну реєстрацію вищевказаних ділянок не має можливості.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області № 372/4752/21 від 02 серпня 2022 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково та витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 земельні ділянки, які розташовані в селі Плюти Обухівського району Київської області площею 0,1000 га з кадастровим номером 3223151000:04:026:0068 та площею 0,2250 га з кадастровим номером 3223151000:04:023:0076. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду № 372/4752/21 від 26 січня 2023 року, рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2022 року  залишено без змін.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що для забезпечення ефективного захисту права власника щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076 необхідним є задоволення позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , як власника земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0101 та 3223151000:04:023:0117.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК кодексу України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням цих приписів правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Зазначені норми права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб.
Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відтак, при вирішенні спору важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.
Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Тобто, встановивши, що права або інтереси позивача не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю чи необґрунтованістю.
Водночас, якщо суд дійде переконання про порушення прав, свобод чи інтересів позивача, він має надати оцінку обраному позивачем способу захисту та з`ясувати, чи є цей спосіб правомірним та ефективним, оскільки обрання способу захисту, що не відповідає цим критеріям, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.
У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном.
За змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Частиною першою статті 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Правилами частини першої статті 81 ЗК України визначено такі способи набуття права власності на земельні ділянки: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Згідно зі статтею 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
У частинах другій, третій статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).
Відповідно до частини першої статті 22 ЗК Української РСР 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
На підставі статті 23 цього Кодексу, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.
За змістом частини 2 статті 152 ЗК України 2001 року, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.
Після 02 квітня 2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02 квітня 2002 року № 449 обов`язковим реквізитом державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою став кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадстр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Згідно зі ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
 Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням в такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законої сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.
Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що в будь-якому спорі рішення суду, яке набрало в законної сили, не може бути поставлено під сумнів.
У справі що переглядається, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайлом С.Ю. договорів дарування земельних ділянок від 18.06.2011р., які зареєстровані відповідно за реєстровими номерами 3278 та 3280, належать земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068, площею 0,1000 га, та 3223151000:04:023:0076, площею 0,2250 га, які розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Плюти.
Земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076, що належать позивачу, є сформованими ще з моменту присвоєння їм кадастрових номерів, тобто з 12.08.2010 року, а після набрання чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про Державний земельний кадастр» і ведення з 01.01.2013 року Державного земельного кадастру, інформацію про ці земельні ділянки не внесено до Державного земельного кадастру саме з вини Головного управління Держземагенства в Київській області, правонаступником якого на теперішній час є Головне управління Держгеокадастру у Київській області, в якого була наявна вся технічна документація на зазначені земельні ділянки та Поземельна книга на сформовані земельні ділянки всього Обухівського району Київської області, чим порушено законні права позивача на належні їй на праві власності земельні ділянки.
При наявності достовірних відомостей про належність на праві власності позивачу земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076, Головним управлінням Держземагенства у Київській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 незаконно надано у власність ці ж самі земельні ділянки з присвоєнням їм інших кадастрових номерів - 3223151000:04:026:0069, 3223151000:04:026:0070, 3223151000:04:023:0099, та 14 квітня 2014 року здійснено їх державну реєстрацію.
При повному співпадінні меж зазначених земельних ділянок, їх площі, міри ліній по периметру, координат поворотних точок меж земельних ділянок, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області при видачі наказів щодо надання їх у власність громадянам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки спотворено дані про фактичне місце їх розташування.
Зокрема, за даними Державних актів на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:026:0070, ці земельні ділянки розташовані у с. Плюти, Обухівського району Київської області, тоді як за даними Поземельних книг на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0069, 3223151000:04:026:0070 та 3223151000:04:023:0099, останні розташовані в адміністративних межах Української міської ради, Обухівського району Київської області.
Кадастрові номери земельних ділянок 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076, що належать позивачу на праві власності, не скасовані, але цим земельним ділянкам органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, незаконно присвоєні інші кадастрові номери.
Таким чином, маючи достовірні дані про власника земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076, їх межі розташування, всі інші відомості щодо цих земельних ділянок, Головним управлінням Держземагенства у Київській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 безпідставно надані у власність земельні ділянки з присвоєнням інших кадастрових номерів 3223151000:04:026:0069, 3223151000:04:026:0070, 3223151000:04:023:0099 та здійснено 14 квітня 2014 року державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0069, 3223151000:04:026:0070, 3223151000:04:023:0099 на вже сформованих інших земельних ділянках з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076 без зміни їх меж, які були самостійними об`єктами цивільних прав позивача та належним чином 01 серпня 2011 року зареєстровані в Поземельній книзі на праві власності за позивачем.
Крім того, Головне Управління Держгеокадастру у Київській області при прийнятті наказів про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність ОСОБА_7 з кадастровим номером 3223151000:04:026:0069, ОСОБА_8 з кадастровим номером 3223151000:04:026:0070, ОСОБА_9 з кадастровим номером 3223151000:04:023:0099, межі яких повністю співпадають з межами земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076 щодо їх дислокації із суміжними земельними ділянками із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, і відносяться до земель комунальної власності, вийшло за межи своїх повноважень та незаконно надало їх у власність переліченим особам шляхом безпідставної зміни їх цільового призначення, а саме змінивши їх категорію з земель комунальної власності на землі сільськогосподарського призначення державної власності.
Належні на праві власності позивачу земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076, які розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Плюти, відносяться до земель комунальної власності.
Земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076 вибули з власності їх законного володільця ОСОБА_3 поза її волею, та передані у власність іншим особам завдяки зміні їх кадастрових номерів на підставі наказів Головного Управління Держземагентства у Київській області від 02 червня 2014 року, незаконно, а Головним Управлінням Держземагентства у Київській області здійснено невиправдане втручання в право власності позивача на спірні земельні ділянки, якою жодних вимог Закону не порушено, у законний спосіб набуто право власності на ці земельні ділянки на підставі цивільно-правових договорів.
 20 червня 2019 року позивач ОСОБА_3 зверталась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Київській області), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації права власності та витребування земельної ділянки з чужого володіння (справа №372/2253/19)
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20.08.2020р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.02.2021р. у справі № 372/2253/19 у задоволенні позову відмовлено.
В подальшому вказані рішення були скасовані, а тому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , до їх скасування,  відчужили спірні земельні ділянки ОСОБА_1 , а саме, 10 лютого 2021 року - з кадастровим номером 3223151000:04:023:0099, та 12 лютого 2021 року - з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0069, 3223151000:04:026:0070.
Згідно Інформаційної довідки № 284321264 від 11.11.2021р. державна реєстрація земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0069, 3223151000:04:026:0070, 3223151000:04:023:0099 за ОСОБА_1 здійснена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй Вітою Володимирівною 12 лютого 2021 року, 12 лютого 2021 року та 10 лютого 2021 року відповідно на умовах укладення посвідчених цими же датами приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. договорів купівлі-продажу земельної ділянки за 24 листопада 2014 року за реєстровими номерами 268, 267, 260 відповідно.
Оскільки позивачем доведено всі  обставини, які визначені статтями 387 і 388 ЦК України, зокрема: законність набуття права власності на спірні земельні ділянки, які вибули з її володіння поза її волею, відсутність правових підстав у громадян ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 для отримання за наказами Головного управління Дерземагенства у Київській області у власність земельних ділянок, межі яких повністю співпадали з межами належних на праві власності позивачу земельних ділянок, реєстрація яких в установленому законом порядку здійснена в Поземельній книзі, та добросовісність набуття права власності спірних земельних ділянок громадянами ОСОБА_10 і ОСОБА_6 за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу, які в свою чергу відчужили спірні земельні ділянки відповідачу ОСОБА_1 , наявними є передбачені ст.ст. 387 і 388 ЦК України підстави для витребування від ОСОБА_1 як останнього набувача на користь позивача ОСОБА_3 спірних земельних ділянок із незаконного володіння.
Оскільки земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076 Головним Управлінням Держгеокадастру у Київській області не були внесені до Державного земельного кадастру згідно із Законом України «Про Державний земельний кадастр», на Публічній кадастровій карті ці земельні ділянки не були відображені як такі, що знаходяться у приватній власності, що і створило умови для незаконного заволодіння ними іншими особами.
Таким чином, суд вважав можливим витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 земельні ділянки, які розташовані в селі Плюти Обухівського району Київської області площею 0,1000 га з кадастровим номером 3223151000:04:026:0068 та площею 0,2250 га з кадастровим номером 3223151000:04:023:0076, тобто задовольнив позов частково.
Враховуючи, задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та витребування із чужого незаконного володіння   ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_3 земельниї ділянок, які розташовані в селі Плюти Обухівського району Київської області площею 0,1000 га з кадастровим номером 3223151000:04:026:0068 та площею 0,2250 га з кадастровим номером 3223151000:04:023:0076, після набрання судовим рішенням законної сили, позивач звернулась з виконавчим листом №372/4752/21 від 16 лютого 2023 року до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В.Г. щодо примусового виконання рішення суду.
03 серпня 2023 року приватний виконавець Пилипчук В.Г. виніс постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 та про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а 07 серпня 2023 року про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні.
08 серпня 2023 року приватним виконавцем в м. Києві Пилипчуком В.Г. складено Акт вилучення та передачі майна стягувачу, згідно з яким вилучено у ОСОБА_1 та передано ОСОБА_3 земельні ділянки, розташовані в селі Плюти Обухівського району Київської області площею 0,1000 га з кадастровим номером 3223151000:04:026:0068 та площею 0,2250 га з кадастровим номером 3223151000:04:023:0076.
11 серпня 2023 року Постановою про закінчення виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича ВП НОМЕР_1 було закінчене шляхом виконання. Земельні ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 3223151000:04:026:0068 та площею 0,2250 га з кадастровим номером 3223151000:04:023:0076 в селі Плюти Обухівського району Київської області були фактично повернуті її власниці - ОСОБА_3 і, наразі, перебувають у її розпорядженні та використанні фактично.
Таким чином, спірні земельні ділянки набуті позивачем у власність та позивач має безумовне право на їх державну реєстрацію.
Встановивши зазначені обставини та дослідивши наведені на їх підтвердження докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що дії ОСОБА_1 щодо утворення нових земельних ділянок з кадастровими номерам 3223151000:04:026:0101 та 3223151000:04:023:0117 шляхом їх об`єднання з суміжними ділянками та проведення державної реєстрації речового права на них, зумовлюють неможливість провести власнику і фактичному володільцю земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076 - ОСОБА_3 державну реєстрацію свого речового права на власні земельні ділянки, межі яких фактично  увійшли в межі  земельних ділянок 3223151000:04:026:0101 та 3223151000:04:023:0117, а тому для забезпечення ефективного захисту права власника щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0068 та 3223151000:04:023:0076 є необхідним задоволення позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 як власника земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:026:0101 та 3223151000:04:023:0117.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам справи та з урахуванням наявних у справі доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Жоден довід апеляційної скарги висновків суду не спростовує.
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повне судове рішення складено 20 червня 2025 року.

Головуючий                                                                          Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                      Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                               Яворський М.А.