ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 липня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/11243/23
Головуючий у першій інстанції - Павлов В. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/75/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.    
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В. 

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 
третя особа: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної 
системи "Чернігівгаз",

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Павлова В.Г. від 15 липня 2024 року, місце ухвалення рішення м. Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі,

                        В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.08.1997 року та рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02.03.2005 року, він є власником нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_1 . 16.08.2023 року о 03 год. 00 хв. у будинку АДРЕСА_1 , співвласниками якого є відповідачі по справі, сталась пожежа, яка перекинулась на будинок позивача. Головним управлінням ДСНС у Чернігівській області було складено технічний висновок №32/18.08.2023 щодо встановлення причин пожежі, яка сталася 16.08.2023 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та 40А , яким встановлено, що причиною пожежі став електростатичний розряд на флянці газового стояку, який встановлений біля будинку №40А . Позивач зазначав, що завдана матеріальна шкода щодо пошкодження пожежею його будинку, без врахування пошкоджених особистих речей та обладнання, становить 1 333 197 грн. 71 коп., що підтверджується висновком судового експерта № 03-08/23 від 17.11.2023 року.  Позивач стверджував, що внаслідок пожежі було пошкоджено майно, яке перебувало в будинку на час пожежі, а саме, побутова техніка та меблі, і сума збитків становить 168 981 грн. 45 коп., що підтверджується висновком експерта №2973/23-24 від 28.11.2023 року. За доводами позивача, у зв`язку із пожежею, він був змушений прибирати її наслідки та вкривати залишки покрівлі від опадів, для чого ним було придбано за власні кошти тент будівельний на загальну суму 4 820 грн. та будівельні мішки для вивезення сміття на суму 642 грн., і це позивач також вважає збитками. За доводами позивача, загальний розмір завданої йому внаслідок пожежі матеріальної шкоди становить 1 731 403 грн. 69 коп. Позивач стверджував, що йому спричинена матеріальна шкода внаслідок пожежі з вини відповідачів, оскільки пожежа виникла у їх будинку, і тому відповідачі, як співвласники будинку, несуть відповідальність за пожежну безпеку в ньому. Позивач вказував, що протиправна поведінка відповідачів полягає у бездіяльності, а саме, в тому, що недотримання ними правил пожежної безпеки при експлуатації газового стояка до будинку призвело до виникнення аварійного режиму пожежі, яка перекинулась на будинок позивача і завдала йому матеріальної шкоди (збитків), і між протиправною поведінкою відповідачів і шкодою наявний причинний зв`язок. Позивач зазначав, що з вини відповідачів йому завдана також і моральна шкода, внаслідок пожежі. Оскільки через пожежу позивач зазнав моральних страждань, його сім`я спостерігала, як руйнується їх житло, що завдало йому моральних душевних страждань, будинок та особисті речі позивача та його сім`ї практично знищено, позивач та його родина залишились без житла. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 1 000 000 грн. За даних обставин, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в солідарному порядку на його користь: в рахунок  відшкодування  матеріальної  шкоди  -  1  731  403  грн.  69  коп., 1 000 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, 10 037 грн. 20 коп. - витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, 8 603 грн. 28 коп. - витрат за проведення експертизи № 2973/23-24, а також всі документально підтверджені судові витрати. 

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15.07.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок пожежі - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 731 403 (один мільйон сімсот тридцять одну тисячу чотириста три) грн. 69 коп., на відшкодування матеріальної шкоди та 200 000 (двісті тисяч) грн., на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 13 164 (тринадцять тисяч сто шістдесят чотири) грн. 03 коп., з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції від 15.07.2024 року, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 15.07.2024 року є необґрунтованим, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим стороною позивача письмовим доказам, при цьому, оскаржуване рішення суду від 15.07.2024 року ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. В доводах апеляційної скарги апелянти зазначають, що 16.08.2023 року о 03:00 год. ззовні будинку відповідачів сталася пожежа, яка перекинулась на будинок позивача, оскільки наявна спільна стіна. За доводами апелянтів, позивачем по справі в обґрунтування вимог заявленого позову не надано жодних належних і допустимих доказів, які б дійсно підтверджували обставину того, що пожежа сталася з вини, внаслідок протиправної поведінки (бездіяльності) відповідачів по справі. Апелянти стверджують, що матеріалами справи підтверджується відсутність вини відповідачів, як обов`язкової складової цивільно-правової відповідальності. Апелянти зазначають, що технічним висновком №32/18.08.2023 встановлено, що найбільш ймовірною причиною пожежі став електростатичний розряд на флянці газового стояка, де і відбувся витік газу. Крім того, судовою пожежно-технічною експертизою було встановлено, що: 1) первинне вогнище (осередок) пожежі було сформоване в місці витоку газу з газопроводу в місці розташування фланцевого з`єднання; 2) пропуск (витікання) газу виник внаслідок аварійного режиму роботи газової мережі в місці з`єднання газової мережі зовнішнього газопостачання із газовою мережею внутрішнього газопостачання; 3) аварійна робота газової мережі полягала в неякісному ущільненні поверхні фланців, неправильній установці прокладки між фланцями, застосування неякісного прокладочного матеріалу. В той же час, як сам газопровід, так і фланцеве з`єднання системи газопостачання не є власністю відповідачів по справі і не знаходиться в сфері їх відповідальності. Апелянти звертають увагу, що 23.06.2023 року між відповідачем по справі ОСОБА_2 та АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" було укладено договір сервісного (технічного) обслуговування побутового споживача, яким передбачено, що саме на виконавця - АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" покладено обов`язок, а саме, якісно та своєчасно надавати послуги в рамках цього договору, згідно вимог чинного законодавства України, а також при виконанні сервісного обслуговування дотримуватись вимог ПБСГ. Апелянти вказують, що 26.07.2022 року між ОСОБА_2 та АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз", за заявою ОСОБА_2 , було складено акт припинення газопостачання побутового газу споживачу, на підставі якого у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було припинено газопостачання, шляхом перекриття крану на стояку та встановлення заглушки. В подальшому, за декілька днів до пожежі, після укладення відповідного договору сервісного (технічного) обслуговування побутового споживача, 29.06.2023 року, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" було здійснено відновлення газопостачання та проведено технічне обслуговування (ТО) системи газопостачання та газовикористовуючого обладнання. Таким чином, саме через неякісне виконання АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" своїх обов`язків, які полягали в неякісному та неповному наданні послуг в рамках договору сервісного (технічного) обслуговування побутового споживача, за адресою: АДРЕСА_1 , виникла несправність - електростатичний розряд на флянці газового стояку, який призвів до пожежі. Доводи апеляційної скарги стверджують, що відповідачами було в повному обсязі виконано обов`язок щодо організації сервісного (технічного) обслуговування щодо системи газовикористовуючого обладнання, і виконавцем визначено АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз". За домовленістю із виконавцем було визначено, що межею системи газопостачання є запірний пристрій (кран), а він знаходиться над фланцевим з`єднанням, тобто, осередок пожежі виник на межі відповідальності саме АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз", яке 29.06.2023 року відновило газопостачання у будинку відповідачів, шляхом зняття заглушки із системи газопостачання, яка була ними ж перекрита та заглушена. 26.07.2022 року, внаслідок виявлення ОСОБА_2 аварійної ситуації - витоку газу на фланцевому з`єднанні, в цей же день було проведено технічне обслуговування системи, що в повному обсязі підтверджується відомостями абонентської книжки відповідачів. За доводами апелянтів, АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" здійснило розпломбування системи газопостачання будинку відповідачів, зняття заглушки та технічне обслуговування вказаної системи за 1 місяць 19 днів до події пожежі, що явно свідчить про причинно-наслідковий зв`язок між пожежею та такими діями товариства, тобто, вину саме Товариства у заподіянні позивачу збитків внаслідок пожежі. Апелянти зазначають, що у матеріалах справи взагалі відсутні належні та допустимі докази, які б дійсно вказували на протиправну поведінку (бездіяльність) саме відповідачів по справі, яка призвела до пожежі, і при цьому, наявні докази, які спростовують вину відповідачів у заподіянні шкоди позивачу. Апелянти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказують, що судом першої інстанції було порушено їх право на доступ до правосуддя, оскільки жодного разу їх не було належним чином повідомлено про час та дату розгляду справи, і відповідних документів по справі вони жодного разу не отримували, а дізнались про наявність заявленого позову та оскаржуваного рішення суду першої інстанції вже після його ухвалення, під час ознайомлення із матеріалами справи - 29.07.2024 року.          
     
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідачів на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15.07.2024 року, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 15.07.2024 року.  

Протокольною ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2025 року АТ ''Оператор газорозподільної системи ''Чернігівгаз'' було залучено до участі в даній цивільній справі № 751/11243/23 в якості третьої особи.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 , його представник - адвокат Леонов О.Є., відповідач ОСОБА_3 , її представник - адвокат Кравченко В.В., відповідач ОСОБА_4 , її представник - адвокат Прокоф`єв Б.І., підтримали вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.  

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Черненок Г.І., представник третьої особи АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" - Пузік А.М. просили залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15.07.2024 року, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 15.07.2024 року.  

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.08.1997 року та рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02.03.2005 року, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_3 (а.с.9,88,89, том 1). 

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.10-11, том 1), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є власниками (спільна часткова власність), у відповідній частці кожен, житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.10-11, том 1). 

Відповідно до акту про припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) побутовому споживачу за адресою: АДРЕСА_1 , 26.07.2022 року припинено газопостачання шляхом перекриття крану на стояку (а.с.204, том 1).
       
23.06.2023 року між ОСОБА_2 та АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" було укладено договір сервісного (технічного) обслуговування побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19, том 2), за умовами якого (п.п.1.2-1.3) передбачено, що надання послуг здійснюється в строки та порядку, що передбачені цим договором та чинними нормативно-правовими актами з охорони праці, паспортами, інструкціями, документами з експлуатації заводів-виробників газоспоживаючого обладнання, а також чинного законодавства України. Межі системи газопостачання визначаються від запірного пристрою на газопроводі вводу до газовикористовуючого обладнання.  

Після укладення вищевказаного договору, 29.06.2023 року працівниками АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" було здійснено пуск газу до домоволодіння відповідача, про що міститься відповідний запис у абонентській книжці (а.с.69-70, том 2). 

16.08.2023 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 о 03:00 год. сталася пожежа.

У зв`язку із пожежею, о 05:10 год. 16.08.2023 року представником "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" було припинено газопостачання за адресою АДРЕСА_1 , шляхом встановлення заглушки (а.с.205, том 1).
Згідно технічного висновку №32/18.08.2023 року, складеного інженером ДВЛ АРЗ СП ГУ ДСНС України в Чернігівській області, найбільш ймовірною причиною пожежі, що сталася 16.08.2023 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 став електростатичний розряд на фланці газового стояка (а.с.100-106, том 1). 

Як вбачається із висновку експерта №СЕ-19/125-24/2798-ПТ від 04.06.2024 року, з проведених досліджень можна зробити висновок про те, що технічною причиною пожежі в будинку АДРЕСА_1 , яка трапилась 16.08.2023 року, є займання турбулентного струменя газу, який витікав в місці розташування фланцевого з`єднання на газопроводі, що вказує на аварійний режим роботи газової мережі в місці з`єднання газової мережі зовнішнього газопостачання із газовою мережею внутрішнього газопостачання. Пропуски середовища через нещільності фланцевих з`єднань у процесі експлуатації трубопроводів відбуваються внаслідок слабкого затягування фланців, перекосів між площинами фланців, неякісної очистки ущільнювальних поверхонь фланців перед установкою нової прокладки, неправильної установки прокладки між фланцями, застосування неякісного прокладочного матеріалу чи матеріалу, який не відповідає параметрам середовища, дефектів на ущільнювальних поверхнях (дзеркалах) фланців. Встановити причетність аварійного режиму роботи електричної мережі до причини виникнення пожежі в будинку АДРЕСА_1 , не виявляється можливим у зв`язку з незабезпеченням доступу експерта до об`єкта дослідження та відсутності в матеріалах справи даних про вилучення зразків електричних дротів з місця пожежі зі слідами короткого замикання та проведення їх дослідження для встановлення наявності слідів первинного чи вторинного короткого замикання (а.с.2-6, том 2). 

Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №03-08/23 від 17.11.2023 року, вартість матеріальної шкоди, завданої житловому будинку по АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , внаслідок пожежі, яка сталася 16.08.2023 року, станом на час проведення експертизи, складає: 1 333 197 грн. 71 коп.; вартість відтворення (відновлення) житлового будинку по АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , станом на час проведення дослідження, становить: 1 556 960 грн. 24 коп. 

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчого дослідження №2973/23-24 від 28.11.2023 року, реальна сума збитків у зв`язку з пошкодженням майна, а саме: побутової техніки та меблів, в результаті пожежі, яка відбулась 16.08.2023 року о 03 годині 00 хвилин у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , складає 168 981 грн. 45 коп. 

Як вбачається із оскаржуваного рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.07.2024 року, задовольняючи частково вимоги заявленого ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що, враховуючи, що пожежа виникла у будинку, власниками якого є відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , то вони, як власники несуть відповідальність за пожежну безпеку на території належного їм домоволодіння. Судом першої інстанції вказано, що факт пожежі у належному відповідачам будинку та причини розповсюдження вогню на належний позивачу будинок встановлено наявними у справі та дослідженими судом доказами. Суд першої інстанції зазначив, що власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) повинен забезпечити утримання систем газопостачання, відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно із положеннями пунктів 1,2 глави 5 розділу III Кодексу газорозподільних систем, власники (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з Оператором ГРМ, до об`єктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх ВБСГ. При цьому, межа балансової належності визначається за ознаками права власності на газові мережі чи окремі її елементи. Межа експлуатаційної відповідальності встановлюється на межі балансової належності, але за домовленістю сторін може не збігатися з межею балансової належності, про що має бути зазначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. На виконання вимог чинного законодавства (зокрема, ПБСГ) власники ВБСГ, які згідно з актом розмежування відповідають за експлуатацію цих мереж,  зобов`язані забезпечити їх технічне обслуговування шляхом укладання відповідного договору  із суб`єктом господарювання, який має право на виконання таких робіт. Суд першої інстанції встановив, що відповідачі, як відповідальні особи за належне утримання та технічне обслуговування, в т.ч. і внутрішніх газопроводів, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх ВБСГ не укладали та доказів проведення відповідного ТО спеціалізованою організацією в розпорядження суду не надали. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, суд першої інстанції вказав, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить протиправність дій, наявність шкоди та її розмір та причинно-наслідковий зв`язок. Натомість, як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 15.07.2024 року, відповідачі по справі презумпцію вини заподіювача шкоди належними та допустимим доказами не спростували. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що є доведеним, що внаслідок пожежі з вини відповідачів позивачу завдано матеріальну шкоду в загальному розмірі 1 731 403 грн. 69 коп. При цьому, суд першої інстанції врахував, що  жодних заперечень відповідачами з приводу розрахунку заявленого позивачем розміру матеріальної шкоди в ході розгляду справи не заявлялось. З урахуванням встановлених обставин в ході розгляду справи щодо складу цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі, і моральної, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, саме у розмірі 200 000 грн. В іншій частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав за необхідне, відмовити. При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди суд першої інстанції врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Судом також стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати, по 13 164 грн. 03 коп., з кожного.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 15.07.2024 року є необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим стороною позивача письмовим доказам, при цьому, рішення суду першої інстанції ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.  

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Відповідно до приписів ч.4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. 

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 статті 2 ЦПК України).

Згідно положень ч.1 статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч.2 статті 1166 ЦК України).

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Аналогічний правовий висновок також міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14 та постановах Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11.09.2019 року у справі № 203/2378/14-ц, від 28.08.2019 року у справі № 638/20603/16.

Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно приписів ч.1 статті 15, ч.1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто, спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року в справі №372/51/16-ц, провадження №14-511цс18, зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача, суд повинен визначитися із сторонами спору. 

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч.1 статті 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.     Натомість,      встановлення       належності       відповідачів     і обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, як вказано у висновках Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. 

За теоретичним визначенням ''відповідач'' - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Приписами ч.1 статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (стаття 13 ЦПК України). Установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.

Отже, за приписами закону, позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі, як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, що відповідає приписам статей: 23, 24, 43, 49-51; ч.1 статті 55; 367; ч.1 статті 368 ЦПК України. 

Таким чином, за захистом своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 року у справі №761/23904/19, провадження №61-9953св20, зазначив, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України. Власність не тільки надає переваги, а і покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а і поважати інтереси інших осіб, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до статті 151 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. 

Згідно із ч.1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1, ч.4, ч.5 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною першою статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положення ч.3 статті 386 ЦК України передбачають, що власник, права якого порушенні, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч.6  статті 55 Кодексу цивільного захисту  населення, обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.08.1997 року та рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02.03.2005 року, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_3 (а.с.9, 88, 89 том 1). Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.10-11, том 1), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є власниками (спільна часткова власність), у відповідній частці кожен, житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.10-11, том 1). 

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до акту про припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) побутовому споживачу за адресою: АДРЕСА_1 , 26.07.2022 року було припинено газопостачання шляхом перекриття крану на стояку (а.с.204, том 1).
       
23.06.2023 року між ОСОБА_2 та АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" було укладено договір сервісного (технічного) обслуговування побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19, том 2), за умовами якого (п.п.1.2-1.3) передбачено, що надання послуг здійснюється в строки та порядку, що передбачені цим договором та чинними нормативно-правовими актами з охорони праці, паспортами, інструкціями, документами з експлуатації заводів-виробників газоспоживаючого обладнання, а також чинного законодавства України. Межі системи газопостачання визначаються від запірного пристрою на газопроводі вводу до газовикористовуючого обладнання.  

На запит апеляційного суду третьою особою АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" суду було надано копії документів щодо технічного обслуговування газопроводу та газового обладнання від 23.06.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 (точка обліку); ОСОБА_2 (а.с.183-186, том 2).   

Представником третьої особи - Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз", на запит апеляційного суду, було надано копію акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між оператором ГРМ, власником (користувачем) відомчої мережі та споживачем від 29.06.2023 року, стосовно споживача ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . В судовому засіданні апеляційного суду представник третьої особи пояснила, що оригінал вказаного документа у Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз", відсутній. За доводами сторони відповідача ОСОБА_2 , він даний акт не підписував.  

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у контексті приписів ч.6 статті 95 ЦПК України, яка регламентує письмові докази, даний доказ не береться апеляційним судом до уваги.     

29.06.2023 року працівниками АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" було відновлено газопостачання до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , про що у абонентській книжці міститься відповідний запис (а.с.69-70, том 2). 

16.08.2023 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 о 03:00 год. (час орієнтовний) сталася пожежа (а.с.12-15, том 1).

У зв`язку із пожежею, о 05 год. 10 хв. 16.08.2023 року представником АТ "Чернігівгаз" було припинено газопостачання за адресою АДРЕСА_1 , шляхом встановлення заглушки (а.с.205, том 1).
  
Згідно технічного висновку №32/18.08.2023 року, складеного інженером ДСНС України в Чернігівській області, найбільш ймовірною причиною пожежі, що сталася 16.08.2023 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 став електростатичний розряд на фланці газового стояка (а.с.102 том 1).

Відповідно до технічного висновку №32/18.08.2023 року, складеного інженером ДВЛ АРЗ СП ГУ ДСНС України в Чернігівській області, найбільш ймовірною причиною пожежі, що сталася 16.08.2023 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 став електростатичний розряд на фланці газового стояка (а.с.100-106, том 1). 
Необхідно зазначити, що до установок електрохімічного захисту відносяться фланцеві з`єднання з ізольованими діелектричними втулками та ущільнююча гумова прокладка. Пунктом 6.3 ДСТУ Б В.2.5-29:2006 передбачено, що при технічному обслуговуванні установок електрохімічного захисту повинна виконуватися, зокрема, перевірка справності електроізольованих з`єднань - один раз на рік.

Як вбачається із висновку експерта №СЕ-19/125-24/2798-ПТ від 04.06.2024 року, з проведених досліджень можна зробити висновок про те, що технічною причиною пожежі в будинку АДРЕСА_1 , яка трапилась 16.08.2023 року, є займання турбулентного струменя газу, який витікав в місці розташування фланцевого з`єднання на газопроводі, що вказує на аварійний режим роботи газової мережі в місці з`єднання газової мережі зовнішнього газопостачання із газовою мережею внутрішнього газопостачання. Пропуски середовища через нещільності фланцевих з`єднань у процесі експлуатації трубопроводів відбуваються внаслідок слабкого затягування фланців, перекосів між площинами фланців, неякісної очистки ущільнювальних поверхонь фланців перед установкою нової прокладки, неправильної установки прокладки між фланцями, застосування неякісного прокладочного матеріалу чи матеріалу, який не відповідає параметрам середовища, дефектів на ущільнювальних поверхнях (дзеркалах) фланців. Встановити причетність аварійного режиму роботи електричної мережі до причини виникнення пожежі в будинку АДРЕСА_1 , не виявляється можливим у зв`язку з незабезпеченням доступу експерта до об`єкта дослідження та відсутності в матеріалах справи даних про вилучення зразків електричних дротів з місця пожежі зі слідами короткого замикання та проведення їх дослідження для встановлення наявності слідів первинного чи вторинного короткого замикання (а.с.2-6, том 2). 

Приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного перегляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги, які є документально підтвердженими, відносно того, що  на час виникнення пожежі, яка сталася 16.08.2023 року, між АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" та відповідачем ОСОБА_2 існували договірні відносини щодо своєчасного та якісного технічного обслуговування системи газопостачання домоволодіння відповідачів. За доводами апелянтів, АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" здійснило розпломбування системи газопостачання домоволодіння відповідачів, зняття заглушки та технічне обслуговування цієї системи за 1 місяць 19 днів до події пожежі, тобто, пройшов незначний хронологічний період.  

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 15.07.2024 року, при розгляді судом першої інстанції вимог заявленого ОСОБА_1 позову по суті, вищевказані обставини не були предметом дослідження та відповідної перевірки суду першої інстанції. Також не було предметом обговорення суду першої інстанції питання відносно участі у спірних правовідносинах не лише позивача та відповідачів, як співвласників будинку АДРЕСА_1 , а і АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз", як виконавця послуг з технічного обслуговування газопостачання вказаного будинку.

Протокольною ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2025 року АТ ''Оператор газорозподільної системи ''Чернігівгаз'' було залучено до участі в даній цивільній справі № 751/11243/23 в якості третьої особи.

Як вбачається із вимог заявленого ОСОБА_1 позову, ним заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,       оскільки,       за        доводами        позивача,      пожежа виникла у будинку, співвласниками якого вони є, і несуть відповідальність за пожежну безпеку у даному будинку. При цьому, в ході судового розгляду даної справи позивачем відповідних клопотань про залучення до участі у справі в якості співвідповідача АТ ''Оператор газорозподільної системи ''Чернігівгаз'', не заявлялось. 

Оскільки, суб`єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, і в даній цивільній справі не залучено до участі всіх осіб, які є учасниками спірних правовідносин, у належному процесуальному статусі, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги заявленого ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі, задоволенню не підлягають. 

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідачів у заподіянні моральної та матеріальної шкоди позивачу,  у контексті викладених вище обставин, не можуть бути підставами для відмови у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову. Оскільки позов у справі за відсутності належного відповідача, співвідповідача, не може бути вирішено по суті, відповідно до вимог Закону, незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався. При цьому, приписами статті 51 ЦПК України, яка регламентує залучення до участі у справі співвідповідача, заміну неналежного відповідача, не передбачено залучення до участі у справі співвідповідача, заміну неналежного відповідача на стадії апеляційного перегляду справи.

Враховуючи вищезазначене, із врахуванням приписів: ч.4 статті 367; п.4 ч.1, ч. 2 статті 376 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підлягає частковому задоволенню, а оскаржувавне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15.07.2024 року - підлягає скасуванню, із ухваленням апеляційним судом постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі, із наведених вище підстав. 

Відповідно до приписів ч.1, ч.13 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 , як платника судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15.07.2024 року у даній цивільній справі №751/11243/23, згідно наданої квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 11.09.2024 року (а.с.79, том 2), підлягає стягненню 15 372 (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят дві) грн. 22 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат за подання апеляційної скарги.   

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                      
                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 - задовольнити частково. 

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15 липня 2024 року - скасувати. 

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі - відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 15 372 (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят дві) грн. 22 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат за подання апеляційної скарги.   

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 29.07.2025 року. 

Головуючий:                                           Судді: