У х в а л а
3 червня 2025 року
м. Київ
Справа № 766/13000/24
Провадження № 61-6156ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Довженко Валерій Іванович (далі - адвокат),
на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 грудня 2024 року та постанову Херсонського апеляційного суд від 9 квітня 2025 року
у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивачка) до скаржника про стягнення аліментів на дитину і
в с т а н о в и в:
1.           У серпні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути зі скаржника аліменти на доньку в твердій грошовій сумі в розмірі 70 000,00 грн щомісячно, починаючи з 1 серпня 2024 року і до повноліття дитини.
2.           30 грудня 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув зі скаржника на користь скаржниці аліменти на їхню доньку у твердій грошовій сумі в розмірі 20 000,00 грн щомісячно, починаючи з 1 серпня 2024 року і до повноліття дитини.
3.           9 квітня 2025 року Херсонський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.
4.           12 травня 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 14966/0/220-25 від 13 травня 2025 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення та скерувати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
5.           Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
5.1.       Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
5.2.       Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
5.3.       Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
5.4.       Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини шостої статті 19 ЦПК України).
5.5.       Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має значний суспільний інтерес і виняткове значення для скаржника. Мотивував так:
-                   спір стосується визначення твердої грошової суми аліментів для осіб із нестабільним доходом (моряків, трудових мігрантів тощо). Рішення у цій справі може мати прецедентне значення. У практиці Верховного Суду є різні підходи до цього питання:
(1)              Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 січня 2021 року у справі № 758/10761/13-ц зазначив, що аліменти можна визначити у твердій грошовій сумі, якщо платник має стабільний дохід, який не залежить від сезонності або інших змінних факторів;
(2)              Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 490/9589/18-ц зазначив, що при визначенні аліментів необхідно враховувати реальний приріст майна платника, а не лише номінальний дохід;
-                   велика кількість осіб в Україні має нерегулярний дохід (моряки, ІТ-спеціалісти, підприємці). Встановлення чітких критеріїв визначення аліментів у твердій грошовій сумі для таких осіб матиме широкий суспільний вплив;
-                   призначення судом суми аліментів не відповідає реальному офіційно задокументованому рівню доходу скаржника. Останній позбавлений можливості довести такий рівень;
-                   позивачка незаконно заволоділа документами відповідача, що унеможливило його працевлаштування за спеціальністю на посаді капітана судна.
5.6.       Колегія суддів вважає, що скаржник не обґрунтував фундаментальне значення питання права, яке він підняв у касаційній скарзі, для формування єдиної правозастосовчої практики. Можливий вплив бажаного для скаржника висновку щодо застосування норм права на самого скаржника не підтверджує такий фундаментальний характер. Наведені скаржником висновки Верховного Суду не суперечать один одному. Крім того, немає підстав вважати, що практика застосування норм Сімейного кодексу України потребує встановлення чітких критеріїв визначення аліментів у твердій грошовій сумі для осіб із нерегулярним доходом. 
5.7.       Скаржник не продемонстрував інтерес з боку суспільства до розгляду та вирішення справи №766/13000/24, як і те, що цей інтерес є значним. Він також не підтвердив належними доказами те, що справа має для нього саме виняткове значення. На цей висновок не впливає скарга на те, що позивачка заволоділа документами скаржника, внаслідок чого він позбавлений можливості працювати на посаді капітана судна. Спір із ним позивачки щодо стягнення аліментів на дитинуне стосується працевлаштування скаржника та повернення йому документів.
5.8.       У касаційній скарзі скаржник не зазначив інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких можливо оскаржити у касаційному порядку судове рішення, яке за загальним правилом оскаржити до Верховного Суду не можна. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
6.           Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
6.1.       Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
6.2.       Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
6.3.       «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
6.4.       Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
6.5.       Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.
6.6.       Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку переглянути не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.
Керуючись статтями 19, 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.     Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 грудня 2024 року та постанову Херсонського апеляційного суд від 9 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину.
2.     Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко