ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2992/25 Справа № 216/3268/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       26 серпня 2025 року                                                                м. Кривий Ріг        

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді                Остапенко В.О.,
суддів                Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Дяченко Д.П.
сторони: 
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Акціонерне товариство «Таскомбанк»
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо складення повного тексту рішення відсутні,
ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зачепіло З.Я., звернулася з позовом до АТ «Таксомбанк» про захист прав споживачів. 
В обґрунтування позову зазначено, що 23 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено кредитний договір № 9345688980 про надання кредитних коштів у сумі 50 926,27 грн.
Відповідно до п. 1.1 Кредитних договорів № 9345688980 від 23 жовтня 2021 року, банк надає позичальнику кредити на поточні потреби в сумах 25 621,12 грн, 33 717,83 грн 17 080,75 грн, 9 205,86 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом із процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.
Зазначає, що щомісячно вносилися платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідно до графіку погашення, але загальна сума заборгованості не зменшується, а тільки збільшується, станом на квітень 2024 року становить 79 902,67 грн. 
Виходячи з наданих виписок, сума, яка була сплачена, значно перевищує загальну суму, яка була надана ОСОБА_1 по кредитному договору.
Вважає, що Кредитний договір укладений між ОСОБА_1 та АТ «Таскомбанк» №9345688980 від 23 жовтня 2021 року про надання кредитних коштів такими, що порушують її права як споживача, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду та просила суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 9345688980 та покласти обов`язок на АТ «Таскомбанк» здійснити перерахунок заборгованості враховуючи недійсність кредитного договору.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, також посилається на неповне з`ясування усіх обставин справи та ненадання належної оцінки наявним у справі доказам, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована аналогічними доводами, викладеним в позовній заяві, в якій позивачка посилається на Закон України «Про захист прав споживачів» та п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку, або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин.
Вважає, що з наданих виписок сума, яка була сплачена значно перевищує загальну суму, яка була надана позивачці по кредитному договору.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався. 
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишенню без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 23 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 9345688980, Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5688980, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 50 926,27 грн. строком на 36 місяців з нарахуванням 11,99% річних від суми боргу за договором та 3,19% щомісячних від суми кредиту, реальна річна процентна ставка, % річних – склала 94,99%.
Згідно із пунктом 2 Кредитного договору, всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 30 серпня 2021 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими Позичальник ознайомився до укладення цього Договору та до яких Позичальник приєднується підписавши цей Договір.
Позичальник засвідчив, що ознайомлений з умовами кредитного договору, до його укладення і згоден з усіма його умовами. А також, засвідчив, що повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, ч. 2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч. 4 ст. 6, ч. ч. 2,3, ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», та їх зміст, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Відмовляючи у задоволенні позових вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність змісту оспорюваного Кредитного договору вимогам законодавства. 
Натомість судом встановлено, що при укладенні оспорюваних фінансових документів, які у сукупності складають єдиний Кредитний договір, сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів». 
Суд зазначив, що враховуючи, що Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі, при цьому положення вказаного договору повністю відповідають вимогам законодавства, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд доходить висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина 2 статті 215 ЦК України). 
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина 2 статті 1055 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 441/1325/16-ц (провадження № 61-20329св19) зроблено висновок, що «правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність».
Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).
Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, 23 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 9345688980, Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5688980, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 50 926,27 грн. строком на 36 місяців з нарахуванням 11,99% річних від суми боргу за договором та 3,19% щомісячних від суми кредиту, реальна річна процентна ставка, % річних – склала 94,99%, який підписаний власноручним підписом позивачки (а.с. 5-6, 51-52).
Згідно із пунктом 2 Кредитного договору, всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 30 серпня 2021 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими Позичальник ознайомився до укладення цього Договору та до яких Позичальник приєднується підписавши цей Договір.
Матеріали справи також містять Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5688980, підписаний ОСОБА_1 21 жовтня 2021 року (а.с. 53-53 зворот).
Колегія суду вважає, що з умовами договору позивачка ознайомлена, про що свідчить її власний підпис, оскільки позивач під час укладення договору ознайомилася з його текстом та змістом в цілому, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловлювала.
Підписуючи оспорюваний договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.
Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що позивачка зверталась до банку з пропозиціями про внесення змін до умов договору, що свідчить про її згоду з умовами спірного договору.
Доводи позивача про те, що договір було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки сплачена сума за кредитом значно перевищує загальну суму, яка була надана ОСОБА_1 по кредитному договору, є необгрунтованими, оскільки вказані нарахування банку були передбачені самим кредитним договором, який позивачка власноруч підписала.
Колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу, що наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. 
Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. 
Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним 
Аналогічну позицію містить постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).
Підсумовуючи вище викладене, колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору, оскільки кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі, при цьому положення вказаного договору повністю відповідають вимогам законодавства, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було.
З урахуванням того, що у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, встановлено, що позивачка підписала кредитний договір, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору, відсутні підстави і для задоволення позову в частині зобов`язання АТ «Таскомбанк» здійснити перерахунок заборгованості.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції в цій справі, апеляційні скарга не містить.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна,- залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 26 серпня 2025 року. 

Головуючий 

Судді