ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року	Львів	Справа № 300/8448/24 пров. № А/857/5161/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Заверухи О.Б., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року в справі № 300/8448/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції – Боршовський Т.І.,
час ухвалення рішення – 14 січня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м.Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                              ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач) про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 926160829261 від 11.09.2024 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перевести ОСОБА_1 з 03.09.2024 з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ “Про державну службу”. 
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що стаж державної служби та служби в органах місцевого самоврядування за періоди роботи (служби, навчання) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло до 1 травня 2016 року, а за періоди роботи (служби, навчання) з 1 травня 2016 року – згідно зі статтею 46 Закону та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229. Статтею 2 Закону України від 7 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету, є посадовою особою місцевого самоврядування. Посади в органах місцевого самоврядування віднесені до відповідних категорії посад статтею 14 Закону України від 7 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування». 
Отже, посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування при переході на посади, віднесені до відповідних категорій посад органів місцевого самоврядування, не можуть бути зараховані до стажу державної служби.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.02.2018 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно розпорядження міського голови міста Івано-Франківська від 25.07.2024 № 684-с ОСОБА_1 звільнено з посади начальника архівного відділу Івано-Франкіської міської ради з 31.07.2024 у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (а.с. 25).
ОСОБА_1 звернувся 03.09.2024 через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про перехід з пенсії за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” (а.с. 56-57). До заяви від 03.09.2024, окрім паспорта та ідентифікаційного коду, трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.04.1976, позивач долучив довідки Івано-Франківської міської ради: від 02.09.2024 № 14-24/241 про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, на посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавказа вислугу років) (а.с. 26); від 29.08.2024 № 14-24/238 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (а.с. 27-29); від 02.09.2024 № 14-24/243 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка працювала на посадах державної служби, класифікацію яких було проведено, має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і яка на дату виходу на пенсію не перебуває на державній службі (а.с. 30).
За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.09.2024 ГУ ПФ України в Запорізькій області прийняло рішення № 926160829261 від 11.09.2024 про відмову у перерахунку пенсії, оскільки в ОСОБА_1 недостатньо стажу державної служби, а саме: 07 років 04 місяці 03 дні, при необхідних 20 років. Періоди роботи позивача з 11.11.1985 по 28.01.1993 та починаючи з 27.08.2001 в органах місцевого самоврядування не зараховано до стажу роботи на посадах, що належать до посад органів державної служби. Так, станом на 01.05.2016 позивач займав посаду в органах місцевого самоврядування з присвоєнням рангу посадовій особі органу місцевого самоврядування, а тому в позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Листом № 0900-0209-8/52480 від 03.10.2024 ГУ ПФ України в Івано-Франківській області направило ОСОБА_1 рішення ГУ ПФ України в Запорізькій області № 926160829261 від 11.09.2024 про відмову у перерахунку пенсії (а.с. 14).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у переведенні позивача з пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд зобов`язати ГУ ПФ України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи з 11.11.1985 по 31.07.2024, перевести з 03.09.2024 на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” з обчисленням пенсії з урахуванням довідок Івано-Франківської міської ради про складові заробітної плати від 02.09.2024 № 14-24/241 та від 02.09.2024 № 14-24/243 та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум пенсії.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
До 01 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.
Водночас з 01 травня 2016 року принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців визначаються Законом № 889-VIII.
При цьому пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону № 889-VIII залишено право осіб, що працювали та (або) продовжують працювати на посадах, що віднесені до посад державної служби, на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у разі дотримання певних умов.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що особам, визначеним у пунктах 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII надано право вибору, на підставі якого закону їм має бути призначена пенсія.
Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04 квітня 2018 року у зразковій справі № 822/524/18, а також у постановах від 01 грудня 2020 року у справі № 466/6057/17, від 16 грудня 2021 року у справі № 538/804/17, від 22 червня 2021 року у справі № 308/67/17, від 29 вересня 2022 року у справі № 234/6967/17 та від 29 листопада 2022 року у справі № 431/991/17.
Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічні положення закріплені у Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 (далі - Порядок № 622).
Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Так, відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону № 3723-XII мали особи, які: а) досягли певного віку; б) мають передбачений законодавством страховий стаж; в) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 560/2398/19.
При цьому пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством, а саме відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283).
Вказане у сукупності свідчить про те, що набутий до 01 травня 2016 року стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, величина якого, окрім іншого (страхового стажу, віку особи) має вплив на наявність у особи права на пенсію, що призначається на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII.
Колегія суддів зазначає, що спірне рішення пенсійного органу мотивовано відсутністю в позивача необхідного стажу на посадах державної служби, оскільки займані ОСОБА_1 посади відносяться до посад в органах місцевого самоврядування. 
Так, в пункті 4 частини другої статті 46 Закону України "Про державну службу" в редакції Закону № 889-VIII, визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 26.04.1976, копія якої долучена до позовної заяви, позивач: з 10.11.1985 прийнятий по переводу на посаду старшого інспектора у Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради; з 01.03.1991 переведений на посаду спеціаліста І категорії організаційного відділу міськвиконкому; з 28.01.1993 переведений на посаду головного спеціаліста організаційного відділу міськвиконкому; 22.02.1994 прийняв присягу державного службовця; з 01.03.1994 присвоєно 11 ранг державного службовця; з 01.10.1997 переведений на посаду завідувача міським державним архівом; з 27.10.1997 присвоєно 10 ранг державного службовця; з 08.10.1999 присвоєно 9 ранг державного службовця; з 27.08.2001 прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування; з 03.09.2001 присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування; з 01.08.2002 переведений на посаду завідувача архівного відділу; з 17.03.2006 перейменовано посаду завідувача архівного відділу на посаду начальника архівного відділу; з 31.07.2024 присвоєно 8 ранг посадової особи місцевого самоврядування; з 31.07.2024 звільнено у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (а.с. 16-24).
Факт перебування позивача в період з 11.11.1985 по 29.02.2024 на посадах в органах місцевого самоврядування підтверджується також розрахунком трудового стажу, який міститься в матеріалах справи (а.с. 13).
Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" до п`ятої категорії посад в органах місцевого самоврядування відносяться посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах:
- в органах місцевого самоврядування, передбачених статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування;
- на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком: зокрема виконавчих  комітетів  місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.
Таким чином, посади старшого інспектора, спеціаліста І категорії, головного спеціаліста організаційного відділу міськвиконкому, завідувача архівного відділу, начальника архівного відділу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відповідно до статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", пункту 2 Порядку № 283 входять до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби.
Верховний Суд в постанові від 10.05.2018 за результатом розгляду справи № 351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889 положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну службу" № 889 та пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.
Зазначені обставини вказують на безпідставність доводів ГУ ПФ України в Запорізькій області про те, що стаж роботи ОСОБА_1 на посадах в органах місцевого самоврядування з 11.11.1985 по 28.02.1994, з 04.07.2001 по 31.07.2024 не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця.
Суд вважає, що періоди роботи позивача на різних посадах в органах місцевого самоврядування, а саме: з 11.11.1985 по 28.02.1994 та з 04.07.2001 по 31.07.2024 підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
За вказаних обставин, на дату набрання чинності Законом № 889-VIII (01.05.2016) позивач мав понад 20 років стажу державної служби.
Водночас на дату звернення позивача із заявою від 03.09.2024 про переведення із пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця ОСОБА_1 досяг віку 66 років, тобто умова щодо віку дотримана (60 років). 
Згідно розрахунку стажу позивач також має загальний страховий стаж 47 років 3 місяці 29 днів (а.с. 13), тобто умова щодо наявності відповідного страхового стажу теж виконується.
Таким чином, ОСОБА_1 має право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, оскільки виконані вимоги зазначеної статті щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Встановлені судом обставини, з огляду на критерії правомірності поведінки суб`єкта владних повноважень, вказують на протиправність рішення ГУ ПФ України в Запорізькій області за № 926160829261 від 11.09.2024 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , оскільки позивач має право на перехід з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII. 
Відтак, рішення ГУ ПФ України в Запорізькій області за № 926160829261 від 11.09.2024 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 підлягає скасуванню як протиправне.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року в справі № 300/8448/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 16 липня 2025 року.