П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/19034/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Яремчук Костянтин Олександрович 
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
18 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Вінницької митниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року та на додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішень, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду  в якому просив: 
визнати протиправними та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UА401020/2023/000057/1 від 27 вересня 2023 року та картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA401020/2023/001476 від 27 вересня 2023 року.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року позов задоволено повністю.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 5368 гривень.
Додатковим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року заяву представника позивача щодо ухвалення додаткового судового рішення задоволено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням та додатковим рішення, відповідач подав апеляційні скарги, у яких просив скасувати рішення  та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційних скарг апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
До суду надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких позивач вказує про обгрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.   
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2021 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та фірмою "SHANDONG TAIMU COMMOTIDY CO., LTD" Китай (продавець) укладено контракт № 3426/РВ, згідно з яким продавець продав, а покупець купив товар: рукавички, країна походження: Китайська Народна Республіка, кількість: згідно з інвойсом, ціна: згідно з інвойсом, додатки, термін поставки: 2021-2025 роки, порт відвантаження: згідно з інвойсом.
Відповідно до пункту 17.1 цього контракту такий набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діятиме до 31 грудня 2025 року.
Відповідно до пункту 4.1 контракту термін доставки товару протягом 45 днів після отримання 30% депозиту від покупця (тільки після отримання 50% оплати, продавець може організувати доставку товару).
Умови поставки визначаються для кожної окремої партії і вказуються в інвойсах (пункт 4.2 контракту).
Загальна сума контракту становить 1 000 000 доларів США (пункт 5.2 контракту).
Вартість контракту визначається після взаємних консультацій та домовленостей між сторонами (пункт 5.3 контракту).
Завантаження товарів на судно, включаючи укладання в трюмі (стивідорні роботи), ліхтеровка, інформація про відвантаження товару, видача коносаментів, інші супровідні витрати виконуються та оплачуються за рахунок продавця (пункт 5.4 контракту).
Платіж за поставленим за цим контрактом виробами здійснюється покупцем на рахунок продавця наступним чином: Визначаються для кожної окремої партії і вказуються в інвойсах (рахунках-фактурах) (пункт 6.1 контракту).
Відповідно до інвойсу № 1905 від 19 травня 2023 року позивач придбав у покупця наступний товар:
- рукавиці крага з підкладкою червона довга коров`ячої шкіри (100%) в кількості 6120 пар загальною вартістю 9180 доларів США;
- рукавички синтетичні салатові з помаранчевим нітриловим покриттям NL 9390 розмір 10 (поліестер 60%, нітрил 40%) в кількості 24000 пар загальною вартістю 3888 доларів США;
- рукавички синтетичні салатові з фіолетовим нітриловим покриттям NL 9391 розмір 10 (поліестер 60%, нітрил 40%) в кількості 24000 пар загальною вартістю 3888 доларів США;
- рукавички синтетичні червоні з чорним нітриловим покриттям NL 9712 розмір 10 (поліестер 60%, нітрил 40%) в кількості 48000 пар загальною вартістю 7776 доларів США;
- рукавички синтетичні білі з помаранчевим нітриловим покриттям NL 9288 розмір 8 (поліестер 60%, нітрил 40%) в кількості 60000 пар загальною вартістю 6180 доларів США;
- рукавички синтетичні салатові з спіненим латексним зелено-чорним покриттям FLL9210 розмір 9 (поліестер 60%, латекс 40%) в кількості 30000 пар загальною вартістю 6870 доларів США;
- рукавички синтетичні червоні з чорним неповним спіненим латексним покриттям FLL9210 розмір 10 (поліестер 60%, латекс 40%) в кількості 24000 пар загальною вартістю 5160 доларів США;
- рукавички салатові з фіолетовим спіненим неповним латексним покриттям FLL9619 розмір 8 (поліестер 60%, латекс 40%) в кількості 24000 пар загальною вартістю 5400 доларів США;
- рукавички зелені з 3/4 чорним спіненим латексним покриттям FLL9528 розмір 9 (поліестер 60%, латекс 40%) в кількості 36000 пар загальною вартістю 8244 доларів США;
- рукавички білі синтетичні без ПВХ крапки розмір 8 (100% поліестер) в кількості 6000 пар загальною вартістю 318 доларів США;
- рукавички білі синтетичні без ПВХ крапки розмір 10 (100% поліестер) в кількості 6000 пар загальною вартістю 384 доларів США;
- рукавчики гумові КЛС чорні/оранжеві розмір XL в кількості 12000 пар загальною вартістю 3156 доларів США.
В Інвойсі № 1905 від 19 травня 2023 року сторони погодили основні умови доставки та оплати товару, а саме: пункт навантаження: QINGDAO, CHINA; торговий термінал: FOB QINGDAO/FOB CHINA; умови оплати: 30% - передоплата; 20% - на момент готовності товару до відвантаження; 20% - протягом 30 днів після відвантаження товару, після отримання даної оплати продавець зобов`язаний відправити оригінали документів; 30% протягом 30 днів після того як товар прибуде до порту; - термін поставки - 90 днів.
На виконання своїх зобов`язань позивачем здійснено часткову оплату товару, а саме: 23 травня 2023 року - 18133,20 доларів США, 11 липня 2023 року - 12088,80 доларів США, 28 серпня 2023 року - 12088,80 доларів США, що підтверджується відповідними платіжними банківськими документами.
В подальшому, до митного оформлення товару, ввезеного на підставі згадуваних вище контракту та інвойсу, позивач подав до Вінницької митниці митну декларацію № 23UA401020050966U7 від 26 вересня 2023 року, до якої долучив: рахунок-фактуру (інвойс) від 19 травня 2023 року № 1905, зовнішньоекономічний договір від 02 серпня 2021 року № 3426/РВ, платіжні доручення в іноземній валюті від 23 травня 2023 року № NJBKLN5NO7GE5XX, від 11 липня 2023 року № NJBKLN7BO7OBK8B, від 28 серпня 2023 року № NJBKLN8SO7W8QN7, довідку про транспортні витрати № 2/11622 від 19 вересня 2023 року, копію декларації країни відправлення від 19 липня 2023 року № 4213202300000127929.
За результатами розгляду поданої декларантом митної декларації № 23UA401020050966U7 від 26 вересня 2023 року та долучених до неї документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA401020/2023/000057/1 від 27 вересня 2023 року.
Зі змісту такого рішення слідує, що декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
За результатами виконання митних формальностей за митною декларацією відповідачем встановлено, що надані документи, які відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, підтверджують заявлену митну вартість не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності - вартість товару, зазначена у рахунку-фактурі № 1905 від 19 травня 2023 року (60444 доларів США), відмінна від вартості товару, що вказана у митній декларації (16926 доларів США).
Також відповідач зазначив, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та правил її заповнення (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів: банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Проте жоден з вищенаведених документів до митного оформлення не надано, що митним органом розцінено як непідтвердження декларантом заявленої митної вартості.
Враховуючи вищевикладене, декларанту було направлено лист щодо надання документів, зазначених в частині 3 статті 53 Митного кодексу України.
На виконання вимог митного органу декларантом подано лист від 26 вересня 2023 року № 2610, проте митним органом знову було виявлено розбіжності в поданих документах, у зв`язку із чим повторно направлено декларанту вимогу щодо надання додаткових документів.
Проте фізична особа-підприємець ОСОБА_2 відмовився від надання додаткових документів.
Як йдеться в оскаржуваному рішення далі, використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності та неточності, а тому відповідно до пунктів 2, 3 статті 58 Митного кодексу України застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 Митного кодексу України.
Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (стаття 59 та стаття 60 Митного кодексу України) з підстав відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні. Визначити митну вартість за другорядними методами (стаття 62 МК України) та (стаття 63 МК України) неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості.
Відтак джерелом числового значення митної вартості товару № 1 є оформлена митна декларація від 29 липня 2023 року № UA500080/2023/006032, за якою було випущено у вільний обіг товар "1. Рукавички з натуральної шкіри, для пасічників - 4400 пар, спаковані в коробки картонні. Торговельна марка - Fishbee. Виробник - немає даних. Країна виробництва - CN", а саме 7,51 USD за кг.
Джерелом числового значення митної вартості товару № 4 є оформлена митна декларація від 17 серпня 2023 року № UA209170/2023/065499, за якою було випущено у вільний обіг товар "1. Рукавички мітенки рукавиці трикотажні із синтетичного волокна, рукавиці робочі 173960 пар. Країна виробництва КНР", а саме 4,21 доларів США за кілограм.
Окрім того, у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів № UA401020/2023/000057/1 від 27 вересня 2023 року Вінницькою митницею 27 вересня 2023 року сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2023/001476.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2, 4, пункту 1 частини 6 статті 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.
У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.
Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем не може перевищувати 180 календарних днів, крім митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.
Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.
Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються статтями 334, 335, 336 МК України.
Згідно із статтями 246, 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).
Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами 4 та 5 статті 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини 1, 2 статті 52 МК України).
Частинами 1 та 2 статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Отже МК України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Водночас у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина 3 статті 53 МК України).
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 2 статті 53 МК України визначено перелік документів, якими декларант може підтвердити митну вартість товарів. Разом із тим застосування частини 3 статті 53 МК України (щодо витребовування митним органом додаткових документів) можливе лише за певних умов, що обумовлені цією частиною, а саме: у разі якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; при цьому, вимога щодо надання додаткового (их) документу (ів) повинна стосуватися виключно лише того (тих) документу (ів), відсутність якого (яких) не дає можливості пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.
На необхідності витребовування лише тих документів, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, що визначені частиною 3 статті 53 МК України, неодноразово вказував і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїх рішеннях.
Таким чином, вимога щодо надання додаткових документів можлива лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому сумніви митного органу вважаються обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Водночас зі змісту надісланого декларанту повідомлення слідує, що у такому йдеться про необхідність надання протягом десяти календарних днів усіх документів, що передбачені частиною 3 статті 53 МК України, що не відповідає наведеним вище приписам митного законодавства та йде в розріз із судовою практикою.     
Відтак суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що вимога митного органу надати додаткові документи відповідно до частини 3 статті 53 МК України є безпідставною.
Окрім наведеного вище на протиправність рішення про коригування митної вартості ввезеного товару вказує також і наступне.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 55 МК України орган доходів і зборів за відповідних умов має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.
При цьому у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).
Отже, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною 2 статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічні висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 27 липня 2018 року у справі № 809/1174/17, від 05 лютого 2019 року у справі № 816/1199/15-а та ряду інших.
Однак аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору, у рішенні про коригування митної вартості ввезеного товару відповідачем не наведено.
Водночас, приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом, відповідач послався лише на деякі розбіжності (неточності), які не стосуються числового значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Проте підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів UA401020/2023/000057/1 від 27 вересня 2023 року є те, що, на думку відповідача, на момент митного оформлення додані до митної декларації документи містили розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, зокрема щодо вартості товару, а саме в рахунку-фактурі № 1905 від 19 травня 2023 року вказана вартість 60444 доларів США, а в митній декларації 16926 доларів США.
Стосовно таких доводів відповідача суд зазначає, що згідно з пунктами 6.1, 6.2 Порядку заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 651 (в редакції, чинній на день прийняття оскаржуваного рішення), товари, що входять до однієї партії, на яку поширюється вимога щодо складання МД, обов`язково декларуються за окремими МД з поданням МД (у передбачених законодавством випадках - іншого документа, що може використовуватись замість МД) на всі товари у складі цієї партії незалежно від їх вартості, за наявності в партії:
- товарів, до яких застосовані або застосовуються різні митні режими (за винятком зворотного вивезення (ввезення) контейнерiв, пiддонiв, упаковок, етикеток, марок акцизного податку та iнших подiбних товарiв, що відповідно до положень Додатка B.3 до Конвенції про тимчасове ввезення перемiщуються в рамках торгової операцiї, водночас власне їх перемiщення не є торговою операцiєю);
- товарів, що переміщуються за різними зовнішньоекономічними договорами (контрактами) та/або на виконання різних посередницьких договорів, укладених між резидентами;
- товарів, визнаних відповідною комісією з питань гуманітарної допомоги гуманітарною допомогою, і товарів, не визнаних гуманітарною допомогою;
- товарів, щодо яких Декларант не володіє точними відомостями про характеристики, необхідні для заповнення МД у звичайному порядку, і які декларуються за тимчасовою МД;
- складових комплектних об`єктів, що належать різним комплектним об`єктам;
- складових комплектного об`єкта та інших товарів.
За бажанням декларанта товари, що ввозяться на митну територію України у складі однієї партії, можуть декларуватись за кількома МД за умови, що фактурна вартість кожної частини партії, отриманої в результаті такого розділення, перевищує суму, еквівалентну 150 євро.
Так, згідно з інвойсу № 1905 від 19 травня 2023 року вказана вартість 60444 доларів США.
При цьому, як слідує із митної декларації № 23UА401020050966U7 від 26 вересня 2023 року, до такої включено позиції з 1, 3, 10, 11 та 12 згідно з даним інвойсом.
Решта товару, а саме позиції 2, 4, 5, 6, 7, 8 та 9 інвойсу № 1905 включені до митної декларації № 23UА401020055326U3 від 26 вересня 2023 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією такої декларації.
При цьому законодавець визначив право декларанта декларувати товар за кількома митними деклараціями за умови, що фактурна вартість кожної частини партії, отриманої в результаті такого розділення, перевищує суму, еквівалентну 150 євро.
Судом встановлено, що фактурна вартість партії за митними деклараціями № 23UА401020050966U7 та № 23UА401020055326U3 від 26 вересня 2023 року перевищує 150 євро, а отже позивач скориставшись таким правом, задекларував партію товару за інвойсом за двома митними деклараціями, що не суперечить чинному законодавству.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що митним органом не доведено розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.
Крім того, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів: - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
При цьому, посилаючись на дану норму в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, відповідач застосовує вказаний перелік документів як виключний і безальтернативний, незважаючи, на те, що такий перелік документів не є вичерпним.
Водночас на підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, до яких можуть належати надані позивачем документи (довідки, договори, акти виконаних робіт тощо).
Верховний Суд в постанові від 07 липня 2023 року у справі № 803/718/17 сформував правову позицію, згідно з якою якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Положення Митного кодексу України не визначають конкретний вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Згідно матеріалів справи позивачем в обґрунтування понесених транспортних витрат надавалися митному органу договір транспортного експедирування, договір на перевезення вантажу, довідка про транспортні витрати, лист до довідки про транспортні витрати про поділ понесених транспортних витрат, акт про надання транспортно-експедиційних послуг, CMR, акт перевантаження, копія платіжної інструкції про сплату позивачем коштів за транспортні послуги.
Проте подані позивачем документи митним органом жодним чином не враховано.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про те, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності та неточності є безпідставними. Також є безпідставною й вимога про надання декларантом додаткових документів згідно з частиною 3 статті 53 МК України, оскільки усі необхідні документи подані митному органу.
Далі, визначаючи митну вартість за резервним методом, митний орган зазначив, що джерелом числового значення митної вартості товару № 1 є оформлена митна декларація від 29 липня 2023 року № UA500080/2023/006032, за якою було випущено у вільний обіг товар "1. Рукавички з натуральної шкіри, для пасічників - 4400 пар, спаковані в коробки картонні. Торговельна марка - Fishbee. Виробник - немає даних. Країна виробництва - CN", а саме 7,51 USD за кг, а джерелом числового значення митної вартості товару № 4 є оформлена митна декларація від 17 серпня 2023 року № UA209170/2023/065499, за якою було випущено у вільний обіг товар "1. Рукавички мітенки рукавиці трикотажні із синтетичного волокна, рукавиці робочі 173960 пар. Країна виробництва КНР", а саме 4,21 доларів США за кілограм.
Разом із тим митний орган не навів при цьому порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що є порушенням статті 55 МК України.
До того ж вищезазначені декларації (на які посилається відповідач) не розкривають умов поставки товару, його кількість, що безпосередньо впливає на митну вартість під час розмитнення товару.
Водночас Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.
У свою чергу, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що винесене відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пункту 2 та пункту 4 частини 2 статті 55 МК України.
Подані позивачем документи для митного оформлення товару давали змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
При цьому відповідачем не наведено обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної в оскаржуваному рішенні, ідентичності (схожості) товару, доказу, що ці товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю, не надав підтвердження застосування послідовно всіх методів визначення митної вартості товарів та неможливості застосування кожного попереднього методу.
Відтак поданими позивачем до митного оформлення документами підтверджується, що заявлена митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях.
Натомість митним органом не доведено, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.
Будь-яких належних доказів, що свідчили б про відсутність у документах, які підтверджують митну вартість товарів, перелік яких наведено у частині 2 статті 53 МК України, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, митний орган не надав.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UА401020/2023/000057/1 від 27 вересня 2023 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Оскільки картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2023/001476, що оскаржується, сформована у зв`язку з прийнятим рішенням про коригування митної вартості товару № UА401020/2023/000057/1 від 27 вересня 2023 року, а тому така картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів також є протиправною та підлягає скасуванню.
Стосовно додаткового рішення від 30 вересня 2024 року, яким стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень суд зазначає наступне.
18 вересня 2024 року представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення, оскільки судом не вирішено питання щодо компенсації позивачеві витрат на правничу допомогу адвоката. 
Згідно частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 5 та 6 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно матеріалів справи, в підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 22 листопада 2023 року № 1, укладеного між адвокатом Слободянюком Миколою Володимировичем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (клієнт).
Відповідно до пункту 3.1 цього договору клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар в розмірі 40 (сорок) відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у справі в судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. За надання правової допомоги гонорар сплачується авансом на підставі рахунку або за фактом надання послуг згідно з актом приймання-передачі наданих послуг і рахунку.
Із акта приймання-передачі наданих послуг від 18 вересня 2024 року слідує, що клієнт визнав, що договір про надання правової допомоги № 1 від 22 листопада 2023 року належним чином виконано адвокатом. Гонорар за договором за домовленістю сторін складає 16091,05 гривень.
Детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 18 вересня 2024 року № 18/09/24/1ДОР, підтверджується те, що адвокат надав клієнту наступні послуги: 22 листопада 2023 року - консультації і роз`яснення з правових питань, 01 грудня 2023 року - підготовка адвокатського запиту № 01/12/23/1, 20 грудня 2023 року - підготовка позовної заяви, 11 січня 2024 року - підготовка відповіді на відзив. Гонорар у фіксованому розмірі склав 16091,05 гривень.
На підставі рахунків № 15/12/23/1 від 15 грудня 2023 року та № 17/09/24/1 від 17 вересня 2024 року позивачем платіжними інструкціями № 3404 від 18 грудня 2023 року та № 2690 від 18 вересня 2024 року сплачено адвокату кошти в загальній сумі 16091,05 гривень.
Проте суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 16091,05 гривень, є досить завищеними.
Так, надані адвокатом послуги, що пов`язані із консультацією і роз`ясненням з правових питань, підготовкою адвокатського запиту, охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому обсяг виконаної роботи є неспівмірним із складністю роботи, пов`язаної із складанням такого документу.
Відтак деякі послуги, про які йдеться у акті приймання-передачі наданих послуг, були пов`язані із підготовкою до складання позовної заяви, а тому деталізація (поділ на окремі частини) таких не свідчить про надання послуг у більшому обсязі.
Крім того, адміністративна справа №120/19034/23 розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що свідчить про те, що така справа належить до справ незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.
Таким чином враховуючи встановлені обставини справи та керуючись принципом справедливості та виходячи із фактичного обсягу наданих адвокатами послуг, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про можливість зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5000 гривень, оскільки така сума компенсації в повній мірі відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.
Інші доводи апеляційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Оскільки доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення та додаткового рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.    
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Разом з тим у відзивах на апеляційній скарги позивачем заявлено клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у Сьомому апеляційному адміністративному суді:
-  за оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року - в розмірі 2422,40 грн та 
- за оскарження додаткового рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі № 120/19034/23 - в розмірі 2422,40 грн.
На підтвердження понесених позивачем витрат долучено детальний опис робіт (наданих послуг) від 02.12.2024, Акт №2 приймання передачі наданих послуг від 02.12.2024, детальний опис робіт (наданих послуг) від 02.12.2024 та Акт №3 приймання передачі наданих послуг від 02.12.2024.
Загальна сума становить 4 844,80 грн.
Стосовно таких клопотань суд зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
З урахуванням зазначеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
При цьому враховуючи надані позивачем докази понесених витрат на правничу допомогу, суд не заперечує обґрунтованості встановленого договірними відносинами розміру адвокатського гонорару, який було сплачений позивачем за надані послуги.
Проте, колегія суддів оцінює співмірність заявленої до стягнення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими ч. 5 ст. 134 КАС України, з урахуванням обсягу необхідної правової допомоги, складністю справи, ціною позову, значенням даної справи для сторін, виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, виходячи з фактично витраченого представником позивача часу та наданих послуг, а також кількості підготовлених документів та їх зміст.   
Колегія суддів враховує, що представником позивача подано два відзиви, один на апеляційну скаргу відповідача на рішення суду та другий на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду.
Разом з тим згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 05.07.2023 у справі №904/8884/21, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.
Крім того в даному випадку додатковим рішенням вирішено питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу понесених позивачем.
При цьому дана справа незначної складності розглядалася в порядку письмового провадження, а пояснення у відзиві на апеляційну скаргу аналогічні тим, які викладені у позові та яким судом першої інстанції вже надавалася правова оцінка.
Враховуючи, що розмір вартості наданих послуг, визначених позивачем, є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення з відповідачів на користь позивача частини судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу, а саме – 2422,40 грн, що відповідає засадам співмірності та справедливості.
Таким чином заява позивача про стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 2422,20 грн. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Вінницької митниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року та додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року - без змін.
Заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – адвоката Слободянюка Миколи Володимировича задовольнити частково.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2 422,20 грн.
В задоволенні заяви в іншій частині, а саме щодо стягнення витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4 844,80 грн - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.