ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/18536/23                              Головуючий у 1-й інстанції: Бородавкіна С.В.
                                                                                           Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2025 року                                                                  м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача                                       Черпака Ю.К.,
суддів                                                             Грибан І.О., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року про задоволення заяви, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі - відповідач/апелянт/УДМС в Чернігівській області) з вимогами:  
- визнати протиправною відмову УДМС в Чернігівській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації;
- зобов`язати УДМС в Чернігівській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства від 14 листопада 2023 року замість документа про припинення громадянства російської федерації. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано протиправною відмову УДМС в Чернігівській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації. 
Зобов`язано УДМС в Чернігівській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства від 14 листопада 2023 року замість документа про припинення громадянства російської федерації.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УДМС в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1   073, 60 грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2024 року апеляційну скаргу УДМС в Чернігівській області задоволено частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року в частині зобов`язання УДМС в Чернігівській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства від 14 листопада 2023 року замість документа про припинення громадянства російської федерації скасовано та прийнято в цій частині нове рішення.
Зобов`язано УДМС в Чернігівській області повторно розглянути питання про прийняття у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства від 14 листопада 2023 року замість документа про припинення громадянства російської федерації, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року залишено без змін.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УДМС в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4   000, 00 грн.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зобов`язального характеру, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до приписів чинного законодавства, зокрема Закону України «Про громадянство України», питання прийняття чи відмови у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства належить до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень - УДМС в Чернігівській області. Зобов`язання такого органу ухвалити конкретне рішення, яке має оціночний і правозастосовний характер, виходить за межі компетенції адміністративного суду, оскільки означає підміну функцій виконавчої влади та втручання у розсуд суб`єкта владних повноважень. Разом з тим, апеляційний суд наголосив, що при повторному розгляді питання суб`єкт владних повноважень зобов`язаний врахувати висновки, викладені у мотивувальній частині постанови, зокрема щодо протиправності посилань на відсутність впливу припинення діяльності дипломатичних установ російської федерації на можливість припинення громадянства РФ, а також щодо наявності в позивача об`єктивних незалежних причин, які унеможливили подання документа про припинення іноземного громадянства.
На виконання постанови суду апеляційної інстанції відповідач повторно розглянув подану декларацію та листом від 26 серпня 2024 року повідомив ОСОБА_1 про відсутність правових підстав, визначених пунктом 4 декларації, для її подання, оскільки декларація не відповідає зразку, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2012 року № 715, а припинення діяльності закордонних дипломатичних установ російської федерації на території України не впливає на здійснення російськими уповноваженими органами процедури припинення російського громадянства, тому не може вважатися незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення громадянства російської федерації.
Вважаючи, що відповідач належним чином не виконав рішення суду у справі № 620/18536/23, представник позивача звернувся до суду з заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просив: 
- визнати протиправними дії УДМС в Чернігівській, вчинені при виконанні постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі № 620/18536/23 в частині повторної відмови ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства;
- зобов`язати УДМС в Чернігівській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню пункту 9 частини 1 статті 129, статті 129-1 Конституції України, статті 370 КАС України при виконанні постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі № 620/18536/23 та розгляду звернення ОСОБА_1 щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства;
- зобов`язати УДМС в Чернігівській області протягом місяця надати до суду звіт про виконання окремої ухвали.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 послався на те, що, незважаючи на висновки суду апеляційної інстанції щодо протиправності відмови УДМС в Чернігівській області у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства, під час повторного розгляду питання таке управління фактично знову відмовило в її прийнятті, не врахувавши мотиви апеляційного рішення. Свою позицію орган обґрунтував тим, що припинення діяльності дипломатичних установ Російської Федерації в Україні не є підставою для подання декларації, отже відмову мотивував ідентично попередній. Позивач наголосив, що апеляційний суд прямо встановив наявність незалежних від позивача причин, які перешкоджали отриманню документа про припинення громадянства Російської Федерації, а отже визнав право ОСОБА_1 на подання декларації як законну альтернативу. У зв`язку з цим, на переконання заявника, повторна відмова органу влади є формальною та демонструє фактичне ігнорування висновків суду апеляційної інстанції, що суперечить принципу обов`язковості виконання судових рішень і зводить нанівець сенс їхнього прийняття. Така поведінка органу влади створює ситуацію замкненого кола, коли позивач змушений знову ініціювати судовий спір щодо ідентичної відмови, що суперечить вимогам процесуальної економії та підриває авторитет правосуддя.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року визнано протиправними дії УДМС в Чернігівській області щодо виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 620/18536/23 в частині повторної відмови ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства.
Зобов`язано УДМС в Чернігівській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 620/18536/23.
Установлено УДМС в Чернігівській області тридцятиденний строк для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 620/18536/23.
Попереджено УДМС в Чернігівській області про можливість застосування заходів, передбачених частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
Приймаючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що УДМС в Чернігівській області не виконав належним чином постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі № 620/18536/23, оскільки при повторному розгляді питання щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства від 14 листопада 2023 року фактично повторно відмовив у її прийнятті з підстав, уже визнаних судом апеляційної інстанції протиправними. Суд підкреслив, що апеляційною постановою прямо встановлено: припинення діяльності дипломатичних установ російської федерації в Україні та неможливість реалізації процедури припинення громадянства де-факто, незважаючи на її де-юре проголошення, є підставою для визнання причин неотримання документа про припинення громадянства незалежними від особи, а отже дає право на подання декларації. Водночас УДМС в Чернігівській області проігнорувало ці висновки, чим порушило вимоги частини другої статті 14 та статті 370 КАС України щодо обов`язковості виконання судових рішень. При цьому, нормативні зміни, на які посилався відповідач, зокрема прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» від 20 серпня 2024 року № 3897-ІХ, не були чинними на момент ухвалення апеляційної постанови і не можуть бути використані для її невиконання, як і не скасовують право позивача на подання декларації. Фактично відповідач застосував формальний підхід і здійснив повторну відмову без врахування обов`язкових висновків суду, що свідчить про протиправну поведінку при виконанні судового рішення.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, УДМС в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду. Зазначило, що рішення Шостого апеляційного адміністративного суду було виконано в повному обсязі, оскільки управління повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 з урахуванням змін у чинному законодавстві та обставин, що склались на момент розгляду. Відмова у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства була обумовлена невідповідністю поданої декларації затвердженій формі, а саме: неправильним заповненням пункту 4, а також відсутністю передбачених законодавством підстав для її подання. При цьому, чинне законодавство України, зокрема положення Закону України «Про громадянство України», передбачає можливість припинення громадянства Російської Федерації у визначені строки після завершення воєнного стану, що свідчить про наявність у позивача реальної можливості виконати цей обов`язок без використання декларації як альтернативного інструменту. Крім того, висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності незалежних причин не звільняють особу від дотримання вимог чинного законодавства, а сама оцінка таких причин має здійснюватися виключно в межах повноважень УДМС як суб`єкта владних повноважень. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 навів доводи на підтримку законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити її в силі. Зазначив, що відповідачем не було виконано судове рішення по суті, оскільки при повторному розгляді питання про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства не були враховані висновки, викладені у постанові апеляційного суду, зокрема щодо відсутності у позивача можливості де-факто припинити громадянство Російської Федерації з незалежних від нього причин. Управління фактично відмовилось виконувати рішення суду, прикриваючись формальними підставами, зокрема нібито неправильним заповненням пункту 4 декларації. При цьому, форма декларації була затверджена ще у 2012 році і не враховує реалій воєнного часу та недоступності відповідних консульських установ. Відповідач проігнорував ключовий висновок апеляційного суду про можливість подання декларації у разі неможливості отримати документ про припинення громадянства з незалежних причин, чим порушив не лише закон, а й принцип верховенства права. Крім того, зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» від 20 серпня 2024 року № 3897-ІХ, не можуть бути застосовані до правовідносин, які вже стали предметом судового розгляду, та не скасовують встановленого судом права позивача на подання декларації. 
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Надаючи правову оцінку наявності підстав для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини першої статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Згідно із частиною першою статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (пункт 40).
З матеріалів справи вбачається, що ухвалюючи постанову від 21 травня 2024 року та скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зобов`язального характеру, апеляційний суд зобов`язав УДМС в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства. 
Водночас наголосив, що такий повторний розгляд має здійснюватися з обов`язковим урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині постанови. 
Зокрема, апеляційний суд дійшов висновку про наявність у позивача незалежних від нього причин, які унеможливили отримання документа про припинення громадянства Російської Федерації, що відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про громадянство України» дає йому право на подання декларації як альтернативного засобу.
Також суд визнав протиправним посилання органу влади на те, що припинення діяльності дипломатичних установ Російської Федерації нібито не впливає на можливість реалізації відповідної процедури, вказавши, що закон не може вимагати від особи неможливого в умовах де-факто заблокованого доступу до компетентного іноземного органу.
Перша відмова УДМС в Чернігівській області від 05 грудня 2023 року у прийнятті декларації ОСОБА_1 була мотивована відсутністю документа про припинення громадянства Російської Федерації, що є обов`язковою умовою для набуття громадянства України. Управління стверджувало, що припинення діяльності дипломатичних установ згаданої країни на території України не перешкоджає особі звернутися до компетентних органів за межами України. Таким чином, у своєму рішенні УДМС не визнало існування незалежних від позивача причин, які унеможливлюють отримання документа про припинення громадянства, та відмовилось застосовувати передбачену законом альтернативу у вигляді подання декларації.
Відповідач, розглянувши заяву повторно, листом від 26 серпня 2024 року знову повідомив про відмову у прийнятті декларації, не врахувавши при цьому висновки суду апеляційної інстанції. Повторна відмова, прийнята після ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2024 року, була обґрунтована фактично тотожними аргументами. Зокрема, УДМС в Чернігівській області знову послалося на те, що припинення діяльності дипломатичних установ Російської Федерації не впливає на можливість припинення громадянства цієї держави. Крім того, як нову формальну підставу було наведено нібито невідповідність заповнення пункту 4 декларації вимогам зразка, затвердженого наказом МВС України від 16 серпня 2012 року № 715. 
Таким чином, відповідач повторно відмовив у прийнятті декларації без врахування обов`язкових висновків апеляційного суду, фактично відтворивши позицію, яка вже була визнана протиправною.
Зазначена повторна відмова фактично демонструє нехтування державним органом обов`язкових до виконання судових рішень, що є неприйнятним, а також створює ризики безкінечного повернення до одного й того самого спору.
Таким чином, аналіз дій УДМС в Чернігівській області при виконанні постанови апеляційного суду свідчить про формальний і вибірковий підхід до виконання судового рішення, що суперечить як приписам статті 129-1 Конституції України, так і статті 370 КАС України щодо обов`язковості рішень суду. Відповідач, замість врахування конкретних правових висновків суду, фактично повторив свою попередню позицію, вже визнану протиправною, доповнивши її лише формальним зауваженням щодо заповнення пункту декларації, що не змінює суті справи.
Такий підхід не тільки зводить нанівець мету судового рішення, яке мало усунути правову невизначеність та забезпечити реалізацію права позивача, а й створює небезпечний прецедент невиконання органом виконавчої влади обов`язкових приписів судової влади.
Фактично, суб`єкт владних повноважень став на позицію перегляду судового рішення за власною ініціативою, що неможливо визнати допустимим, оскільки виконання судового рішення є обов`язком, а не правом чи вибором.
Стосовно посилань відповідача на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» від 20 серпня 2024 року № 3897-ІХ (далі - Закон № 3897-ІХ), то його норми не можуть слугувати належною правовою підставою для невиконання постанови суду від 21 травня 2024 року, оскільки вказаний нормативно-правовий акт був прийнятий після ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду, а тому не підлягає застосуванню до правовідносин, які вже були предметом судового розгляду та остаточно врегульовані відповідним судовим рішенням. Крім того, зміни, внесені Законом № 3897-ІХ, стосуються загального продовження строків для подання документів особами, які набули громадянство України, але жодним чином не скасовують раніше передбачене право особи на подання декларації про відмову від іноземного громадянства у разі наявності незалежних від неї причин.
Слід зауважити, що судове рішення має вищу юридичну силу у межах конкретного спору, а отже, підлягає обов`язковому і повному виконанню незалежно від подальших змін законодавства, якщо інше прямо не передбачено законом або не встановлено новим рішенням суду. Зокрема, апеляційним судом було встановлено, що позивач діяв добросовісно, вжив усіх необхідних заходів, але не отримав документа про припинення громадянства Російської Федерації з причин, що не залежали від нього, що надає йому право на подання декларації відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2235-III.
Таким чином, надання правової оцінки діям УДМС в Чернігівській області з урахуванням положень Закону № 3897-ІХ не може змінити висновків, викладених у судовому рішенні, яке набрало законної сили. Посилання відповідача на новий закон є необґрунтованою спробою уникнути виконання обов`язкових для нього висновків суду та не усуває встановлених порушень прав позивача.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що дії відповідача, вчинені на виконання постанови апеляційного суду від 21 травня 2024 року, були формальними, необґрунтованими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства й обов`язковим до врахування висновкам суду, а відмова у прийнятті декларації позивача, вчинена фактично за тими ж підставами, які вже були спростовані судовим рішенням, свідчить про порушення принципу верховенства права, зокрема його елементу - юридичної визначеності. 
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                 Черпак Ю.К.

Судді:                                                                                                    Грибан І.О.

                                                                                                              Штульман І.В.