Справа № 461/1672/25                                Головуючий у 1 інстанції: Павлюк О.В. 
Провадження № 22-ц/811/1633/25                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 01 травня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у березні 2025 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 23 жовтня 2015 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3252, який між ними розірвано рішенням Галицького районного суду м.Львова від 17.07.2023 року. За час перебування в шлюбі у них народилась донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю та перебуває на її утриманні. Зазначає, що до жовтня 2024 року відповідач добровільно надавав їй кошти на утримання дитини в розмірі 6 000 грн., а в подальшому кошти на утримання дитини не перераховував. Їх донька страждає на хронічне шкірне захворювання, яке потребує відповідного спеціального харчування, вимагає дотримання гігієни та потребує дороговартісного лікування. Оскільки відповідач є здоровим та працездатним, тому може сплачувати аліменти на їх неповнолітню доньку відповідно до норм чинного законодавства. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 10 000.00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 01 травня 2025 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 8000,00 грн, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.03.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
У решті позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів за один місяць.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1  – ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що суд, всупереч вимогам статті 182 СК України, не врахував наявні в матеріалах справи докази на підтвердження матеріального стану відповідача, його неможливості сплачувати аліменти в присудженому судом розмірі, а також залишив поза увагою відсутність в матеріалах справи доказів необхідності понесення додаткових витрат на утримання дитини та ототожнив аліменти з додатковими витратами. Суд не врахував відсутність у нього на праві власності рухомого чи нерухомого майна, відсутність додаткового доходу, який би робив можливою сплату аліментів в присудженому судом розмірі. Позивачка визнала, що сума аліментів, яку раніше за домовленістю з нею сплачував відповідач на доньку, складала 5 000 грн., а відтак присуджений судом розмір аліментів є значно завищеним та необгрунтованим. Просить рішення суду змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 8000.00 грн. до 5 000.00 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на дитину в розмірі 8000.00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, в достатній мірі забезпечить її фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а підстав для стягнення аліментів в іншому розмірі позивачем не доведено належними та допустимими доказами.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.
Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17.07.2023 року.
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно довідки про доходи №Т0000000002 від 11.03.2025 року, виданої ОСОБА_1 , який працює на посаді водія автотранспортних засобів в ТзОВ «Торгова компанія «Терен»», загальна сума його доходу за період з 15.04.2024 року до 28.02.2025 року, становить 239 377, 87 грн., сума до виплати з відрахуванням утримання 189 822, 20 грн.
Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення коштів на утримання дитини в розмірі 10 000 грн. щомісячно, позивачка посилалася на те, що відповідач отримує доходи, достатні для сплати коштів у зазначеному нею розмірі, оскільки на утримання дитини у період з 04.01.2023 року до 06.10.2024 року переказував щомісячно кошти в розмірі 6 000 грн.
В апеляційній скарзі відповідач заперечив можливість сплачувати аліменти, визначені рішенням суду в розмірі 8000.00 гривень, оскільки його середньомісячний дохід становить 21 000 гривень, а сплата аліментів в розмірі 8000.00 грн. становить значну частину його доходу, такий розмір аліментів значно перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів, на його утриманні є матір пенсійного віку. 
У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлений з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць складає 2920 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років – 3196.00 грн.
Слід зазначити, що присуджений судом першої інстанції розмір аліментів в 2.5 рази є значно більшим за розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, що є мінімальним рекомендованим розміром аліментів. 
Суд першої інстанції не врахував рівний обов`язок обох батьків матеріально утримувати доньку, не з`ясував можливість матері на рівних умовах з батьком матеріально утримувати доньку.
Матеріалами справи підтверджується сплата відповідачем коштів на утримання доньки до часу звернення з позовом про стягнення аліментів, і такі сплачувалися відповідачем в розмірі 5000.00 – 6000.00 грн., претензій щодо сплати таких сум на утримання доньки позивачка не мала. 
Зважаючи на вищенаведене, на рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального утримання дитини, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, що присуджений судом першої інстанції розмір аліментів в 2.5 рази є більшим за мінімальний рекомендований розмір аліментів, та значно більшим за мінімальний гарантований розмір аліментів, який батьки повинні забезпечити дитині, можливість матері брати однакову участь в матеріальному утриманні доньки, враховуючи те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для дитини, її потреб, колегія суддів з врахуванням рівної участі обох батьків в матеріальному утриманні дитини, вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача слід зменшити та стягувати такі у розмірі 6500.00 грн.
Враховуючи доводи апелянта щодо ототожнення судом першої інстанції аліментів і додаткових витрат, колегія суддів зазначає, що у випадку понесення позивачкою додаткових витрат у зв`язку з захворюванням дитини, вона, за наявності належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат, вправі звернутися до суду з відповідним позовом про їх стягнення з відповідача.
Зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів може бути підставою для збільшення або зменшення визначеного судом розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
  Рішення Галицького районного суду м.Львова від 01 травня 2025 рокув частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на малолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – змінити, зменшивши їх розмір з 8000.00 гривень до 6500 гривень.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 14.08.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 
Судді: О.М. Ванівський 
Р.П. Цяцяк