П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/32835/24	

                                                                                                                                 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
                                                                                                                                Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
                    головуючого  –  Лук`янчук О.В.
                    суддів              –  Бітова А. І.
                                                    –  Ступакової І. Г. 
                    
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                              В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 03.06.2024 р. №155250028685 про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», на підставі заяви №1092 від 27.05.2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.04.1992 року по 16.08.1999 року в органах державної податкової служби та з 20.08.2001 року по 21.04.2009 року в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби, що враховується при призначенні пенсії за віком державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 27.05.2024 року пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-XII «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідці №1676/0/31-24 від 27.05.2024 р.;
- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідач ГУ ПФУ в Житомирській області, приймаючи рішення від 03.06.2024 р. №155250028685, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, чим порушило права позивача на належне пенсійне забезпечення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 03.06.2024 р. №155250028685 про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», на підставі заяви №1092 від 27.05.2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.04.1992 року по 16.08.1999 року в органах державної податкової служби та з 20.08.2001 року по 21.04.2009 року в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби, що враховується при призначенні пенсії за віком державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ «Про державну службу». 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 27.05.2024 року пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-XII «Про державну службу».
У решті позову – відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1200 грн (одна тисяча двісті гривень). 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що позивач помилково ототожнює категорії посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами КМУ, зі стажем державної служби, який дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки зі стажем державної служби, що дає право на призначення пенсії відповідно до вимог ст. 37 Закону № 3723.
Апелянт вказує, що станом на 01.05.2016 року у позивача стаж державної служби становить 07 років 01 місяць 08 днів.
На думку апелянта, право на розрахунок пенсії із врахуванням довідок №1677/0/31-24 та №1676/0/31-24 Позивач не має.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 .
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області з 10.05.2024 року та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
27.05.2024 року через Веб-портал Пенсійного фонду України, позивач звернулася з заявою про призначення пенсії за Законом України «Про державну службу» та надала додаткові документи.
Відповідно трудової книжки НОМЕР_2 , позивач з 01.04.1992 по 16.08.1999р. працювала в державній податковій інспекції, у період з 20.08.2001 по 21.04.2009 позивач працювала в органах місцевого самоврядування, а саме: в Дніпропетровській міській раді.
Тобто, трудова книжка позивача містить відповідні записи про періоди роботи у вказаному державному органі та органі місцевого самоврядування.
Відповідно довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) вих. №1676/0/31-24 від 27.05.2024р., яка видана Департаментом економічного розвитку Дніпропетровської обласної державної адміністрації, позивач працювала в Департаменті економічного розвитку Дніпропетровської обласної державної адміністрації.
Відповідно довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби вих. №1677/0/31-24 від 27.05.2024р., яка видана Департаментом економічного розвитку Дніпропетровської обласної державної адміністрації, виплат за квітень 2024р. позивач не мала.
За принципом екстериторіальності, заява позивача розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, рішенням якого від 03.06.2024 р. №155250028685 позивачу було відмовлено у переході на пенсію відповідно Закону України «Про державну службу» та вказано, що позивач на даний вид пенсії не має права, оскільки станом на 01.05.2016р. у позивача стаж державного службовця складає 7 років 1 місяці та 8 дні (до набрання чинності Закону України «Про державну службу в органах місцевого самоврядування») та посадах визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ. 
Через Веб-портал ПФУ, 17.07.2024 р. ВЕБ-15001-Ф-С-24-118905 (а.с.47) та 01.08.2024 р. ВЕБ-15001-Ф-С-24-127322 позивач зверталася до ГУ ПФУ в Одеській області з проханням надати роз`яснення, чому період роботи в Державній податковій інспекції з 01.04.1992 по 16.08.1999 не включається до стажу державної служби. 
ГУ ПФУ в Одеській області за результатами розгляду зазначених звернень надано відповіді за №21922-20396/Л-02/8-1500/24 від 01.08.2024 р. та №23188-21717/Л-02/8-1500/24 від 16.08.2024 р. (а.с. 52) про відсутність підстав для зарахування періодів роботи позивача в Державній податковій інспекції з 01.04.1992 по 16.08.1999 до стажу державної служби. 
Також, через Веб-портал ПФУ 19.07.2024 р. ВЕБ-15001-Ф-С-24-120184  та 13.08.2024 р. ВЕБ-15001-Ф-С-24-133774 позивач зверталася до ГУ ПФУ в Одеській області з проханням надати роз`яснення чому до стажу державної служби не зараховано період роботи у період з 20.08.2001 по 21.04.2009 в органах місцевого самоврядування.
ГУ ПФУ в Одеській області за результатами розгляду зазначених звернень надано відповіді за № 22150-20598/Л-02/8-1500/24 від 05.08.2024 р. та № 24182-22791/Л-02/8-1500/24 від 28.08.2024 р.  про відсутність підстав для зарахування періодів роботи позивача з 20.08.2001 по 21.04.2009 в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 01.05.2016 року позивач мала стаж державної служби, з урахуванням безпідставно неврахованого відповідачем стажу з 01.04.1992 по 16.08.1999 та з 20.08.2001 по 21.04.2009, понад 22 роки, за необхідних 20 років стажу, що є достатнім для призначення пенсії за віком державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині розміру пенсії (60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідці №1676/0/31-24 від 27.05.2024 р.), суд першої інстанції зауважив, що дана вимога є передчасною, оскільки спірним рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вказаним законом, і розмір пенсії не є спірним, а права позивача в цій частині наразі не є порушеними. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити як у заявлених передчасно, за відсутності спору з вказаного питання.
Також суд першої інстанції звернув увагу стосовно зазначення позивачем в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, суд зауважує, що вимоги до вказаного відповідача у позові взагалі відсутні, що залишилося поза увагою суду на стадії відкриття провадження у справі. Тому позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області задоволенню не підлягає.
Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII).
10 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про державну службу № 889, який набрав чинності 01.05.2016 року (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно із пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17, від 25.05.2023 у справі № 580/3805/22.
Колегія суддів зазначає, що оскільки на час набрання чинності Закону №889-VIIІ, а саме станом на 01.05.2016 в силу перерахованих вище норм законодавства позивачка мала стаж на посадах державної служби понад 20 років, а станом на день звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ досягла необхідного пенсійного віку, відтак, позивачка зберігає право на пенсію державного службовця за віком згідно Закону № 3723-ХІІ.
Так, позивачка у своїй заяві ставила питання про перехід на інший вид пенсії по державній службі, про що безпосередньо зазначила у заяві від 06.10.2023 року, до якої додала довідки про заробітну плату від 05.10.2023 року № 1166/07 та № 1167/07.
Відповідач у своєму рішенні вказав про відсутність підстав для перерахунку пенсії на підставі довідок, водночас будь-яких рішень в частині наявності у позивачки права на переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ та вирішенням питання доцільності чи не доцільності її переведення на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» пенсійним органом у рішенні не зазначено, тобто заява позивачки розглянуто не в повному обсязі, а тому оскаржуване рішення не відповідає вимогам та підлягає скасуванню.
Щодо питання про можливість здійснення позивачці перерахунку пенсії з урахуванням довідок від про заробітну плату від 05.10.2023 року № 1166/07 та № 1167/07 виданих Департаментом соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації та здійснити нарахування і виплату пенсії з 06.10.2023 року, колегія суддів зазначає таке.
Як вже зазначалось, умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом № 3723-ХІІ.
Частина перша статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2015, передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.
01.05.2016 року набув чинності Закон України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII), у зв`язку з чим положення попереднього Закону № 3723-ХІІ «Про державну службу» частково втратили чинність, у тому числі норми, якими врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців.
Статтею 90 Закону № 889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України № 1058-IV, за винятком урегулювання призначення пенсій особам, яких визначено в підпункті 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII.
Законом № 889-VIII не встановлено права на індексацію та перерахунок пенсій особам, яким пенсії призначено на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Отже, з дня набрання чинності Законом № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців унормовано Законом № 1058-IV як загальним законом, що регулює відносини між усіма суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ як спеціального закону збережено для осіб, визначених у пунктах 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII. Проте, цим особам не надано права на індексацію та перерахунок розміру призначених їм пенсій.
Виходячи з того, що у зв`язку з набранням чинності з 01.05.2016 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII скасовано статтю 37-1 Закону № 3723-XII щодо порядку та умов перерахунку пенсій державним службовцям, а Законом № 889-VIII не передбачено проведення перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 3723-XII, тому відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії згідно зі статтею 37-1 Закону № 3723-XII.
Враховуючи пряму дію закону в часі, до правовідносин щодо перерахунку пенсій застосовується законодавство, чинне на час, коли здійснюється перерахунок, а не те, яке діяло на час призначення пенсії.
Отже, розміри пенсій державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ, на відміну від розмірів пенсій, призначених на підставі інших нормативних актів, не підлягають перерахуванню.
Разом з тим, варто зазначити, що пунктом 2 рішення Конституційного Суду від 23.12.2022 № 3-р/2022 також встановлено, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, визнаний неконституційним у зазначеному аспекті, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.
Суд бере до уваги Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою особи щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (щодо гарантій соціального захисту державних службовців) від 23.12.2022 № 3-р/2022 у справі № 3-132/2018 (5462/17).
Цим рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ зі змінами.
Конституційний Суд Україні звернув увагу на обов`язок Верховної Ради України внормувати перерахунок розмірів пенсій осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього Рішення.
Таким чином, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України 23.12.2022 № 3-/2022, правове регулювання перерахунку пенсії позивачки у майбутньому зазнає змін. Однак до врегулювання Верховною Радою України питання перерахунку пенсій, призначених на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, підстав для такого перерахунку немає.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.02.2023 у справі №520/6418/21.
Відповідно до статті 151-2 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Зважаючи на те, що як на час розгляду справи в суді першої інстанції, так і на час вирішення справи судом апеляційної інстанції в Україні запроваджено та діє воєнний стан, тому вказане рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 № 3-р/2022 не змінює нормативно-правого регулювання спірних правовідносин та не дає підстав для висновку щодо наявності у позивачки підстав для проведення відповідачем перерахунку розміру її пенсії з врахуванням нових довідок.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.05.2024 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону №889-VIII. На момент звернення з даною заявою позивач отримувала пенсію за віком за нормами Закону №1058-IV.
Відповідно трудової книжки НОМЕР_2 , позивач з 01.04.1992 по 16.08.1999р. працювала в державній податковій інспекції на посадах державного податкового інспектора, старшого податкового інспектора, їй присвоювалися персональне звання «інспектор податкової служби ІІ ранга», спеціальне звання «інспектор податкової служби І ранга». Крім того, 01.03.1994 року позивач прийняла Присягу державного службовця, про що також наявний запис № 21 у трудовій книжці.
Згідно із ст.1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, який був чинним в період спірного періоду трудової діяльності позивача, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Частиною 18 ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ було передбачено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII час перебування на посаді державної служби відповідно до цього Закону, входить до стажу державної служби.
У постанові від 22.10.2013 року у справі № 21-340а13 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Таким чином, періоди роботи позивача з 01.04.1992 по 16.08.1999р. на посадах державної служби, в органах податкової інспекції ( у тому числі Державної податкової служби України), підлягає зарахуванню до стажу державної служби в силу наведених вище законодавчих вимог.
Як правильно встановив суд першої інстанції, відповідно трудової книжки НОМЕР_2 , у період з 20.08.2001 по 21.04.2009р. позивач працювала в органах місцевого самоврядування, а саме: в Дніпропетровській міській раді на посадах головного спеціаліста відділу, заступника начальника управління (посади шостої категорії, п`ятої категорії), з присвоєнням позивачу 11 рангу, 10 рагну, 9 рангу посадової особи місцевого самоврядування. Також трудова книжка позивача містить запис № 35 про прийняття позивачем Присяги посадової особи місцевого самоврядування.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, який був чинним в період спірного періоду трудової діяльності позивача, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, в спірний період було визначено «Порядком обчислення стажу державної служби», затвердженим Постановою КМУ від 03.05.1994р. № 283, згідно з пунктом 2 якого до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-14.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII до стажу державної служби зараховуються: час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Отже, періоди роботи позивача з 20.08.2001 по 21.04.2009р. в органах місцевого самоврядування України, підлягає зарахуванню до стажу державної служби в силу наведених вище законодавчих вимог.
Таким чином, станом на 01.05.2016 року позивач мала стаж державної служби, з урахуванням безпідставно неврахованого відповідачем стажу з 01.04.1992 по 16.08.1999 та з 20.08.2001 по 21.04.2009, понад 22 роки, за необхідних 20 років стажу, що є достатнім для призначення пенсії за віком державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.
Суд першої інстанції доречно зауважив, що ст.37 Закону № 3723-ХІІ щодо віку та страхового стажу: позивачці виповнилося 60 років, тобто виконана умова щодо віку; та позивач має необхідний загальний страховий стаж, тобто умова щодо наявності відповідного страхового стажу теж виконана. Іншого відповідачем у спірному рішенні встановлено не було. 
Таким чином, позивач має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ та розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №? 889-VIII, оскільки вимоги зазначеної статті щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби виконані.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 03.06.2024 р. №155250028685 (а.с.46), яким позивачу було відмовлено у переході на пенсію відповідно Закону України «Про державну службу», є безпідставним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.
Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а» - «г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України 
                                                                  Повний текст постанови складено та підписано 12 серпня 2025 року . 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова