ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2025 року
м. Київ
справа № 752/17575/16-ц
провадження № 61-16861св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , 
на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.
у цивільній справі
за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - позивачі)
до
відповідачівОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Колеснік Олени Олександрівни (далі - приватний нотаріус Колеснік О. О.), Товариства з обмеженою відповідальністю «Акр-Консалт» (далі - ТОВ «Акр-Консалт»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Технічне промислове постачання» (далі - ТОВ «Технічне промислове постачання»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лазарєвої Людмили Іванівни (далі - Лазарєва Л. І. ), ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гоменюк Олени Миколаївни (далі - приватний нотаріус Гоменюк О. М.), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай Ірини Володимирівни (далі - приватний нотаріус Мамай І. В.)
треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрінформсервіс» (далі - ТОВ «Укрінформсервіс»), Закрите акціонерне товариство «Київгума» (далі - ЗАТ «Київгума»), Фонд державного майна України, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції 
(м. Київ), Державна фіскальна служба України, Державна служба фінансового моніторингу України
провизнання недійсними договорів купівлі-продажу дачного будинку та скасування запису про право власності,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1.           У травні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів за участю третіх осіб про визнання недійсними договорів купівлі-продажу дачного будинку та скасування запису про право власності.
2.           Суд першої інстанції задовольнив позов частково.
3.           Апеляційний суд рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасував, ухвалив нове рішення про відмову в позові.
4.            ОСОБА_1 оскаржив постанову апеляційного суду в касаційному порядку. Підставою оскарження вказав те, що апеляційний суд не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перелік яких навів у касаційній скарзі.
Разом з тим, ОСОБА_1 посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування таких норм права у подібних правовідносинах:
-                     статті 331 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) стосовно наслідків внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з порушенням вимог чинного законодавства) подвійного (паралельного) запису про право власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна, який внаслідок зазначених дій згідно відомостей цього державного реєстру існує в кількох правових статусах, як майно з відмінними індивідуальними ознаками;
-                     частини другої статті 16 ЦК стосовно способу захисту цивільних прав та інтересів задля відновлення порушених прав законного власника майна, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у разі, якщо до цього реєстру пізніше був внесений інший (паралельний) запис, відповідно до якого той самий об`єкт існує також в іншому статусі, як майно з іншими індивідуальними ознаками;
-                     частини шостої статті 14 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 
(далі - Закон № 1952-ІV), якою передбачено, що у разі закриття розділу державного реєстру прав у зв`язку з наявністю в цьому реєстрі двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості внаслідок допущення технічної помилки розділ державного реєстру прав та реєстраційна справа, відкриті пізніше, закриваються, 
а реєстраційний номер такого об`єкта скасовується;
-                     пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV щодо можливості подання позову про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, а також відповідальності державного реєстратора (в тому числі приватного нотаріуса), який вчинив державну реєстрацію нерухомого майна за наявності суперечностей між новими та вже існуючими відомостями 
в державному реєстрі, і щодо правових наслідків таких дій державного реєстратора і статусу внесеного ним до державного реєстру об`єкту;
-                     частини першої статті 312 Закону № 1952-ІV щодо можливості подання позову про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, а також відповідальності державного реєстратора (приватного нотаріуса), який вчинив державну реєстрацію нерухомого майна поза вчиненням нотаріальних дій, і щодо правових наслідків таких дій державного реєстратора і статусу внесеного ним до державного реєстру об`єкту.
5.           Ключовим питанням у спірних правовідносинах є, чи належний спосіб захисту порушених прав обрано позивачами.
6.           Оскаржуване судове рішення переглядається в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку 
з чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.
ІІ. Короткий зміст позовних вимог
7.           Позов обґрунтований тим, що:
-                  ЗАТ «Київгума» володіло земельною ділянкою та оздоровчим комплексом сімейного типу на АДРЕСА_15 до початку реконструкції;
-                  під час реконструкції комплексу ТОВ «Укрінформсервіс» стало інвестором 
і забезпечило фінансування проєкту у взаємодії із ЗАТ «Київгума» за допомогою угоди про пайову участь, згідно з якою ТОВ «Укрінформсервіс» мав право отримати частину комплексу, включаючи житловий корпус типу «С», в якому відбувалася реконструкція;
-                  пізніше між ТОВ «Укрінформсервіс» і позивачами було укладено інвестиційний договір, згідно з яким ТОВ «Укрінформсервіс» залучило позивачів до фінансування реконструкції нежитлового приміщення, яке також входило до складу комплексу;
-                  вони виконали свої зобов`язання згідно із цим договором, фінансуючи реконструкцію нежитлового приміщення, та після завершення реконструкції 
ЗАТ «Київгума» передало незавершений житловий корпус ТОВ «Укрінформсервіс», а те, у свою чергу, передало його позивачам;
-                  з моменту передачі об`єкта нерухомості як незавершеного будівництва від ЗАТ «Київгума» до ТОВ «Укрінформсервіс», а потім від ТОВ «Укрінформсервіс» до позивачів, останні стали законними і належними власниками цього об`єкта нерухомості як незавершеного будівництвом з дати передачі його до їхньої власності згідно з актами приймання-передачі;
-                  майнові права та сам об`єкт нерухомості стали власністю на підставі відповідних правочинів і актів приймання-передачі, які підтверджують передачу цих прав та власності від ЗАТ «Київгума» до позивачів через посередництво 
ТОВ «Укрінформсервіс»;
-                  у листопаді 2014 року позивачі дізналися про рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року (справа № 757/30321/14-ц), яким визнано право власності ТОВ «Технічне промислове постачання» на ряд об`єктів нерухомості в комплексі, включаючи об`єкт нерухомості позивачів;
-                  це рішення суду є незаконним, оскільки саме їм належить право власності на об`єкт нерухомості на підставі інвестиційного договору, а арбітражний керуючий ЗАТ «Київгума» Кудляк Є. В. незаконно продав об`єкт нерухомості ТОВ «Технічне промислове постачання» під виглядом бувших у використанні будівельних матеріалів, де, у свою чергу, сторони не мали наміру реалізувати та придбати будівельні матеріали, а натомість намагатися приховати свій дійсний намір привласнити корпуси №НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_11 в комплексі;
-                  арбітражний керуючий Кудляк Є. В. не мав повноважень розпоряджатися цими корпусами, оскільки вони не були будівельними матеріалами, а були об`єктами незавершеного будівництва, які вже не належали ЗАТ «Київгума» та побудовані за інвестиційні кошти ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , 
ОСОБА_9 та інших осіб;
-                  укладені договори купівлі-продажу бувших у використані будівельних матеріалів укладались лише для штучного створення права власності на корпуси для ТОВ «Технічне промислове постачання»;
-                  у подальшому рішення Печерського районного суду м. Києва у справі 
№ 757/30321/14-ц від 03 листопада 2014 року скасовано судовими рішеннями вищих інстанцій.
8.           Враховуючи викладене, остаточно сформувавши позовні вимоги, позивачі просили:
-                  визнати недійсною державну реєстрацію на користь ТОВ «Технічне промислове постачання» дачних будинків НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , 
АДРЕСА_9 , здійснену приватним нотаріусом Лазаревою Л. І. 04 лютого 2015 року;
-                  визнати недійсним договір купівлі-продажу дачного будинку від 04 лютого 2015 року, укладений між ТОВ «Технічне промислове постачання» 
і ОСОБА_6 , щодо дачного будинку АДРЕСА_10 , та посвідчений приватним нотаріусом Гоменюк О. М.;
-                  визнати недійсним договір купівлі-продажу дачного будинку від 28 липня 2015 року, укладений між громадянином ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , щодо дачного будинку АДРЕСА_10 , та посвідчений приватним нотаріусом 
Колесник О. О.;
-                  визнати недійсним договір купівлі-продажу дачного будинку від 19 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , щодо дачного будинку 
АДРЕСА_10 , та посвідчений приватним нотаріусом Колесник О. О.;
-                  визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса 
Мамай І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34516657 від 29 березня 2017 року 14:13:28, стосовно реєстрації права власності ОСОБА_4 на дачний будинок АДРЕСА_10 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1210138280000, номер запису про право власності 19701707 (заява про доповнення (збільшення) позовних вимог 28 квітня 2017 року);
-                  скасувати в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис при реєстрацію дачного будинку АДРЕСА_10 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1210138280000, та закрити в Державному реєстрі прав на нерухоме майно відповідний розділ.
ІII. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
9.           Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року позов задоволено частково.  
Визнано недійсною державну реєстрацію на користь ТОВ «Технічне промислове постачання» спірного будинку, здійснену приватним нотаріусом Лазарєвою Л. І. 
04 лютого 2015 року.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного будинку від 04 лютого 
2015 року, укладений між ТОВ «Технічне промислове постачання» 
і ОСОБА_6 , та посвідчений приватним нотаріусом Гоменюк О. М.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного будинку від 28 липня 
2015 року, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , щодо спірного будинку, та посвідчений приватним нотаріусом Колесник О. О.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного будинку від 19 січня 
2016 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , щодо спірного будинку, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О. О.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Мамай І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 34516657 
від 29 березня 2017 року 14:13:28, щодо реєстрації прав власності ОСОБА_4 на спірний будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1210138280000, номер запису про право власності 19701707.
У частині позовних вимог про скасування в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про реєстрацію спірного будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1210138280000, та закриття в Державному реєстрі прав на нерухоме майно відповідного розділу відмовлено.
У частині позовних вимог до приватних нотаріусів Лазарєвої Л. І., Мамай І. В. відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
10.        Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з такого: 
-                  17 жовтня 2011 року між позивачами і ЗАТ «Київгума» було укладено договір про передачу функцій замовника будівництва, відповідно до якого з дати укладання такого договору функції замовника будівництва в частині об`єкта нерухомого майна в комплексі було передано від ЗАТ «Київгума» на користь позивачів;
-                  укладеними договорами чітко визначено, що право власності на об`єкт нерухомого майна в комплексі переходить від ЗАТ «Київгума» через 
ТОВ «Укрінформсервіс» на користь позивачів;
-                  оскільки реконструкція комплексу на момент передачі об`єкта незавершеного будівництва не була остаточно завершена і об`єкт нерухомого майна не був уведений в експлуатацію, це майно мало статус об`єкта незавершеного будівництва;
-                  внаслідок продажу ліквідатором ЗАТ «Київгума» Кудляком Є. В. на аукціоні будівельних матеріалів, отриманих від розбирання житлових корпусів за адресою: АДРЕСА_16, на підставі рішення Печерського районного суду 
м. Києва від 03 листопада 2014 року у справі № 757/30321/14-ц, яке було скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року, приватним нотаріусом Лазарєвою Л. І. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про спірний будинок та право власності на нього за ТОВ «Технічне промислове постачання»;
-                  об`єкт незавершеного будівництва одночасно існує у двох правових статусах: як об`єкт незавершеного будівництва - житловий корпус АДРЕСА_11 , право власності на який зареєстроване за позивачами, та як дачний будинок за тією ж адресою, право власності на який зареєстроване на даний час за ОСОБА_4 , тому ця правова двозначність порушує права позивачів, як власників об`єкта незавершеного будівництва;
-                  позивачами обрано належний спосіб захисту порушених прав.
11.        Відмовляючи у позовних вимогах про скасування в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису та закриття відповідного розділу, суд першої інстанції виходив з того, що такий спосіб захисту є неефективним.
12.        Відмовляючи у позовних вимогах до приватних нотаріусів Колеснік О. О. та Гоменюк О. М., суд першої інстанції виходив з того, що вони є неналежними відповідачами з огляду на зміст і характер спірних правовідносин.
IV. Короткий зміст постанови апеляційного суду
13.        Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові в цій частині.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
14.        Скасувавши рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та відмовивши у їх задоволення, апеляційний суд виходив з такого:
-                  помилковим є висновок суду першої інстанції про визнання недійсними договорів купівлі-продажу дачного будинку від 04 лютого 2015 року та від 19 січня 2016 року, оскільки за встановленими у справі обставинами незаконність вибуття майна з володіння позивачів підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили;
-                  належним способом захисту є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, який є ефективним способом поновлення порушених прав позивачів;
-                  оскільки спір у позивачів виник із ОСОБА_6 щодо спірного об`єкта нерухомого майна, тому приватний нотаріус Мамай І. В. є неналежним відповідачем;
-                  позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватних нотаріусів, яких позивач визначив співвідповідачами, належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється.
V. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
15.        У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване судове рішення скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
16.        Касаційна скарга мотивована тим, що:
-                  апеляційний суд, залишивши поза увагою наявні в матеріалах справи докази, наведені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи і аргументи, не з`ясував усі обставини справи;
-                  апеляційний суд не вказав які саме норми процесуального права порушені судом першої інстанції при ухваленні рішення;
-                  оскаржувана постанова порушила принцип правової визначеності та створила умови для подальшого порушення законних прав та інтересів позивачів;
-                  подання віндикаційного позову є неефективним способом захисту, належним способом захисту порушених прав може бути лише скасування речових прав та їх державної реєстрації на три з них, що виникли протиправно;
-                  апеляційний суд фактично ототожнив два різних за своїми індивідуальними ознаками (згідно відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно) об`єкта речових прав;
-                  суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що порушення прав позивачів відбулося внаслідок паралельної реєстрації як належного іншим особам дачного будинку, проте позивачі були і залишаються законними власниками об`єкта незавершеного будівництва, зареєстрованого на їх користь;
-                  належний позивачам на праві власності об`єкт незавершеного будівництва - житловий корпус АДРЕСА_11 , ніколи не вибував з їх власності і не переходив у власність відповідачів. 
-                  позивачі ніколи не заявляли, що є чи були (первинними) власниками дачного будинку, як не заявляли і про будь-які права на (дефектний з правової точки зору) дачний будинок, незалежно від того, скільки разів він відчужувався, хоча фактично це фізично одна і та сама будівля;
-                  висновок апеляційного суду про те, що приватний нотаріус Мамай І. В. 
є неналежним відповідачем є помилковим, оскільки його дії як державного реєстратора, призвели до утворення паралельного запису про державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_4 на дачний будинок за тією ж адресою належного позивачам майна;
-                  матеріали справи не містять жодних доказів, які б пов`язували між собою безпосередньо двох відповідачів: ОСОБА_6 і приватного нотаріуса 
Мамай І. В., зв`язок між яким встановив апеляційний суд;
-                  відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування таких норм права у подібних правовідносинах:
статті 331 ЦК стосовно наслідків внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з порушенням вимог чинного законодавства) подвійного (паралельного) запису про право власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна, який внаслідок зазначених дій згідно відомостей цього державного реєстру існує в кількох правових статусах, як майно з відмінними індивідуальними ознаками;
частини другої статті 16 ЦК стосовно способу захисту цивільних прав та інтересів задля відновлення порушених прав законного власника майна, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у разі, якщо до цього реєстру пізніше був внесений інший (паралельний) запис, відповідно до якого той самий об`єкт існує також в іншому статусі, як майно з іншими індивідуальними ознаками;
частини шостої статті 14 Закону № 1952-ІV, якою передбачено, що у разі закриття розділу державного реєстру прав у зв`язку з наявністю в цьому реєстрі двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості внаслідок допущення технічної помилки розділ державного реєстру прав та реєстраційна справа, відкриті пізніше, закриваються, а реєстраційний номер такого об`єкта скасовується;
пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV щодо можливості подання позову про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, а також відповідальності державного реєстратора (в тому числі приватного нотаріуса), який вчинив державну реєстрацію нерухомого майна за наявності суперечностей між новими та вже існуючими відомостями 
в державному реєстрі, і щодо правових наслідків таких дій державного реєстратора і статусу внесеного ним до державного реєстру об`єкту;
частини першої статті 312 Закону № 1952-ІV щодо можливості подання позову про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, 
а також відповідальності державного реєстратора (приватного нотаріуса), який вчинив державну реєстрацію нерухомого майна поза вчиненням нотаріальних дій, 
і щодо правових наслідків таких дій державного реєстратора і статусу внесеного ним до державного реєстру об`єкту;
-                  апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 15 листопада 2023 року у справі № 592/11227/20.
VI. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
17.        17 лютого 2025 року  ОСОБА_4 через адвоката Ларіонову О. О. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу та навів такі мотиви для відмови у її задоволенні:
-                  наведена у касаційній скарзі практика Верховного Суду не є релевантною до спірних правовідносин;
-                  посилання в касаційній скарзі щодо відсутності висновку Верховного Суду 
є помилковим, оскільки Верховним Судом вже розглянуто ідентичний спір у справі № 752/26843/17 та сформовано відповідні правові висновки щодо правильності застосування норм у подібних правовідносинах, зокрема, норм статей 331, 16 ЦК та законодавства про реєстрацію речових прав;
-                  також у справі № 752/26843/17 досліджувалось питання «подвійної», як стверджує скаржник, реєстрації прав на об`єкт, на що йде основне посилання в касаційній скарзі;
-                  справи № 752/26843/17 та № 752/17575/16-ц відрізняються лише за особами позивачів, проте, співпадають за фактичними обставинами справ, розташуванням спірного майна, більшістю відповідачів та третіх осіб;
-                  апеляційний суд, розглядаючи цю справу не міг проігнорувати висновки постанови Верховного Суду у аналогічній справі № 752/26843/17;
-                  доводи касаційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 намагається отримати рішення Верховного Суду з висновками, протилежними вже сформованій судові практиці в цих самих правовідносинах;
-                   ОСОБА_1 у касаційній скарзі на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК не обґрунтував необхідності відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду 
у справі № 752/26843/17, хоча не був позбавлений такої можливості;
-                  оскільки відсутні визначені в частині другій статті 389 ЦПК підстави касаційного перегляду постанови апеляційного суду, касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 має бути закрито.
18.        19 лютого 2025 року ТОВ «Укрінформсервіс» подало до Верховного Суду додаткові пояснення та навело такі мотиви для задоволення касаційної скарги:
-                  внаслідок протиправних дій відповідачів в державному реєстрі виникла подвійна реєстрація фізично одного і того самого об`єкта як зареєстрованого за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 об`єкта незавершеного будівництва - житлового корпусу НОМЕР_6 за адресою: АДРЕСА_12 , та зареєстрованого за відповідачем ОСОБА_4 дачного будинку НОМЕР_6 за тією ж адресою.
-                  інші арґументи пояснень зводяться до опису фактичних обставин справи.
19.        26 лютого 2025 року  ОСОБА_4  через адвоката Ларіонову О. О. подав до Верховного Суду додаткові пояснення та навів мотиви безпідставності та необґрунтованості пояснень ТОВ «Укрінформсервіс»:
-                  обґрунтування ОСОБА_1 про те, що вони з ОСОБА_2 правомірно набули права на об`єкт незавершеного будівництва є безпідставними, оскільки вони протягом всього розгляду цієї справи, і, навіть, вже після того, як ОСОБА_1 став директором ТОВ «Укрінформсервіс» та отримав доступ до всієї його документації та рахунків, він не зміг довести належними доказами те, що ним та ОСОБА_2 дійсно було проінвестовано кошти в реконструкцію спірного об`єкта, тобто не довів наявності права у позивачів на такий об`єкт;
-                  разом з тим, саме наявність порушеного права є підставою для звернення особи до суду;
-                  законна передача спочатку ТОВ «Укрінформсервіс», а потім позивачам, спірного майна не могла відбутись з огляду на те, що вказане нерухоме майно не було створено та не було зареєстроване як об`єкти незавершеного будівництва за 
ЗАТ «Київгума», тому така передача була неможлива в силу абз. 2 частини третьої статті 331 ЦК;
-                  згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 28 січня 2015 року у справі № 2603/9236/12 фізичні особи - інвестори не можуть набути право власності на незавершене будівництво на підставі статті 331 ЦК як об`єкт нерухомого майна;
-                  Верховний Суд неодноразово у своїх постановах вказував на неможливість визнання права власності на нерухоме майно за інвестором до завершення будівництва та введення об`єкту в експлуатацію, ця позиція Верхового Суду 
є усталеною та не змінювалася;
-                  з огляду на викладене у позивачів відсутнє порушене право власності на нерухоме майно, за захистом якого вони звернулись до суду;
-                  з огляду на відсутність будь-яких доказів оплати позивачами спірного об`єкту та облігацій, а також доказів наявності у них взагалі таких облігацій, підлягає захисту саме майнове право ОСОБА_10 , який набув у власність такий об`єкт на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, та повністю сплатив грошові кошти за нього.
20.        27 лютого 2025 року ТОВ «Укрінформсервіс» подало до Верховного Суду додаткові пояснення, вказавши, що більшість зазначених адвокатом 
ОСОБА_4 - Ларіоновою О. О. нових доводів спрямовані виключно на свідоме відволікання уваги суду від обставин та наявних у матеріалах справи доказів, не мають жодного відношення до предмета та суті спору.
VII. Рух справи в суді касаційної інстанції
21.        16 грудня 2024 року ОСОБА_1 подавдо Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду. 
22.        Ухвалою Верховного Суду від 07 січня 2025 року відкрито касаційне провадження, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови апеляційного суду. 
23.        Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2025 рокупродовжено ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Ларіонова О. О., строк на подання відзиву на касаційну скаргу.
24.        17 березня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
25.        Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2025 року справу призначено до судового розгляду. 
26.        Інші особи не скористалися своїм правом на подання відзивів на касаційну скаргу.
VIII. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
27.        Головне управління комунальної власності міста Києва посвідчило, що майновий комплекс дитячий оздоровчий комплекс площею 4175,80 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_12 , дійсно належить 
ЗАТ «Київгума» на праві колективної форми власності. До складу комплексу входять 29 будівель та споруд, зазначених у додатку. Вказане вбачається з копії свідоцтва про право власності на майновий комплекс від 20 серпня 2022 серії 
НОМЕР_1 .
28.        До переліку об`єктів нерухомого майна майнового комплексу увійшли: будівля корпуса № 1 (літера Л1), загальна площа - 217,60 кв. м, будівля корпуса 
№ 2 (літера Л2), загальна площа - 245,00 кв. м, будівля корпуса № 3 (літера Л3), загальна площа - 208,60 кв. м, будівля корпуса № 4 (літера Л4), загальна площа - 398,80 кв. м, будівля корпуса № 5 (літера Л5), загальна площа - 209,10 кв. м, будинок пенсіонерів - корпус № 6 (літера П), загальна площа - 44,90 кв. м, будинок пенсіонерів - корпус № 7 (літера П1), загальна площа - 48,30 кв. м, будинок пенсіонерів - корпус № 8 (літера П2), загальна площа - 49,90 кв. м, будинок пенсіонерів - корпус № 9 (літера С1), загальна площа - 42,90 кв. м, будинок пенсіонерів - корпус № 10 (літера С), загальна площа - 66,50 кв. м, будинок пенсіонерів - корпус № 11 (літера С2), загальна площа - 59,90 кв. м, будинок садівника (літера О) , загальна площа - 25,10 кв. м, будинок сторожа (літера Р) 90,40 кв. м, будівля їдальні (літера А), загальна площа - 731,20 кв. м, будівля ізолятора медицини (літера У), загальна площа - 76,70 кв. м, будівля клубу 
(літера Н), загальна площа - 730,90 кв. м, будівля корпусу «Умілі ручки» (літера Ж), загальна площа - 61,10 кв. м, будівля адміністративного корпуса (літера М), загальна площа - 87,60 кв. м будівля пральні (літера В), загальна 
площа - 210,10 кв. м, будівля котельні (літера Ф), загальна площа - 129,30 кв. м, будівля складу продовольчого (літера Б), загальна площа - 60,30 кв. м, сарай господарський (літера З), загальна площа - 122,80 кв. м, склад госпінвентаря (літера Г), загальна площа - 44,50 кв. м, сарай для будматеріалів (літера Т), загальна площа - 63,10 кв. м, туалет дворовий (літера И), загальна 
площа - 8,60 кв. м, лідник погріб (літера Д), загальна площа - 67,70 кв. м, туалет дворовий (літера Р1), загальна площа - 9,20 кв. м, павільйони «Ужгород» (літера К), загальна площа - 52,60 кв. м, башта водонапірна (літера Х в частині), загальна площа - 7,00 кв. м.
29.        20 серпня 2003 року Київська міська рада в особі Київського міського голови Омельченка О. О., який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з однієї сторони, та ЗАТ «Київгума», зареєстроване Печерською районною державною адміністрацією м. Києва 19 грудня 2001 року за № 30266, в особі директора Шевченка С. А., що діє на підставі статуту цієї юридичної особи, з іншої сторони, уклали договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київради від 29 травня 2003 року за № 487/647 передає, а орендар приймає в довгострокову оренду на 
25 років земельну ділянку, місце розташування: 
АДРЕСА_12 , розміром 9,4204 га, для експлуатації та обслуговування дитячого оздоровчого табору в межах, які перенесені в натуру 
(на місцевість) і зазначені на плані, що є невід`ємною частиною цього договору.
30.        Майновий комплекс дитячого оздоровчого комплексу площею 4175,80 кв. м за адресою: АДРЕСА_17 належить ЗАТ «Київгума» на праві колективної власності. Комплекс складається з 29 будівель і споруд. 20 серпня 2003 року між Київською міською радою та ЗАТ «Київгума» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 9,4204 га для експлуатації та обслуговування дитячого оздоровчого табору на 25 років.
31.        Відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт № 0973-Гл/Г 
від 04 грудня 2008 року наданого ЗАТ «Київгума» вбачається, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві надано дозвіл на реконструкцію дитячого дошкільного оздоровчого табору під дитячий оздоровчий комплекс сімейного типу за адресою: АДРЕСА_18, згідно з проєктною документацією, затвердженою наказом ЗАТ «Київгума» від 14 жовтня 2004 року 
№ 11 та погодженою Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 02 квітня 2004 року № 07-2729. Будівельні роботи проводить ТОВ «ШИНКО-2004», технічний та авторський нагляд здійснює 
ЗАТ «Київгума».
32.        17 грудня 2004 року між ЗАТ «Київгума» та ТОВ «Укрінформсервіс» укладений договір про пайову участь у реконструкції № 17-12/04 від, відповідно до якого ЗАТ «Київгума» виступило замовником реконструкції, 
а ТОВ «Укрінформсервіс» здійснювало випуск облігацій та фінансування реконструкції частини дитячого оздоровчого комплексу.
33.        18 жовтня 2005 року між ТОВ «Укрінформсервіс» та ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 укладено інвестиційний договір № ІД-1-CD20/АБ, відповідно до якого інвестори забезпечують фінансування реконструкції об`єкта нерухомості (корпус типу «С» за НОМЕР_6 загальною розрахунковою площею, згідно проєктної документації 404,00 кв. м в оздоровчому комплексі сімейного типу на АДРЕСА_15) шляхом придбання у власність облігацій, випущених емітентом, і мають право одержати у спільну власність об`єкт нерухомості, розрахувавшись за нього 
з використанням облігацій, а емітент зобов`язаний здійснити достроковий викуп облігацій для оплати інвесторами об`єкта нерухомості на умовах, визначених цим договором.
34.        27 вересня 2006 року між ЗАТ «Фондова компанія «Український фінансовий альянс» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договори купівлі-продажу цінних паперів № 2.033/06 та № 2.034/06 на загальну суму 1 120 610 грн з умовою передачі цінних паперів до 30 вересня 2006 року (пункт 3.1 договорів відповідно) 
і обов`язком сплати вартості паперів на рахунки продавця.
35.        17 жовтня 2006 року між ТОВ «Укрінформсервіс» та ОСОБА_1 
і ОСОБА_2 укладено акт приймання-передачі цінних паперів, який передбачає розрахунки за передачу облігацій, здійснення передачі об`єкта нерухомості та надання документів про права власності, набуваючи чинності з моменту підписання.
36.        03 грудня 2008 року між ЗАТ «Київгума» та ТОВ «Укрінформсервіс» складено акт прийому-передачі об`єкту незавершеного будівництва до договору про пайову участь у реконструкції № 17-12/04 від 17 грудня 2004 року, між сторонами було досягнуто згоди передати ТОВ «Укрінформсервіс» об`єкти незавершеного будівництва, зокрема, житловий корпус 
АДРЕСА_13 .        Факт передачі об`єктів нерухомого майна від ЗАТ «Київгума» до 
ТОВ «Укрінформсервіс» підтверджено рішенням Господарського суду Київської області від 02 лютого 2021 року у справі № 911/3132/17, яке було залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17 червня 
2021 року та постановою Верховного Суду від 22 березня 2023 року.
Зокрема господарським судом зроблено висновок про те, що: «На аукціоні було виставлено і продано майно, яке не належало банкруту ЗАТ «Київгума», оскільки всі права на нього відповідно до умов договору про пайову участь в реконструкції значно раніше були передані на користь ТОВ «Укрінформсервіс», а в подальшому перейшли на користь залучених ТОВ «Укрінформсервіс» за інвестиційними договорами інвесторів, зокрема, до ОСОБА_1 щодо житлового корпусу НОМЕР_6 та до ОСОБА_7 щодо житлового корпусу НОМЕР_10, що є порушенням частини першої статті 50 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».»
38.        11 грудня 2008 року між ТОВ «Укрінформсервіс» та ОСОБА_1 
і ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до Інвестиційного договору 
від 18 жовтня 2005 року № 1-Д-1-CD20/АБ, яка передбачає зміну об`єкта нерухомості на житловий корпус типу «С» в об`єкті реконструкції за НОМЕР_6, загальною площею 407,6 кв. м та уточнення умов виконання зобов`язань щодо реконструкції.
39.        12 грудня 2008 року ТОВ «Укрінформсервіс» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 склали акт прийому-передачі об`єкту незавершеного будівництва, відповідно до Інвестиційного договору № ІД-1-CD20/АБ від 18 жовтня 2005 року про таке: «Емітент» передає, а «Інвестори» приймають об`єкт незавершеного будівництва, житловий корпус типу С за НОМЕР_6 в об`єкті «Реконструкція дитячого дошкільного оздоровчого табору під дитячий оздоровчий комплекс сімейного типу», 
з наступними параметрами: 1.1. Місцезнаходження об`єкта: земельна ділянка, орендована ЗАТ «Київгума» (Договір оренди від 04 вересня 2003 року 
№ 79-6-00140) за адресою: АДРЕСА_18; 1.2. Параметри об`єкта: загальна площа приміщень об`єкта, згідно з робочою документацією, складає 
407,6 кв. м; 1.3. Проєктно-кошторисна документація: Проєкт № 67/2-2002, розроблений Печерською архітектурною майстернею та затверджений наказом ЗАТ «Київгума» від 14 жовтня 2004 року № 11; 1.4. Дозвіл на будівництво: Дозвіл на виконання будівельних робіт від 04 грудня 2008 року № 0973-Гл/Т. «Інвестори» не мають претензій до «Емітента» стосовно якості об`єкта, що передається - житловий корпус типу С за НОМЕР_6 в об`єкті «Реконструкція дитячого дошкільного оздоровчого табору під дитячий оздоровчий комплекс сімейного типу». Інвестор проводить розрахунок з «Емітентом» у грошовій формі за об`єкт незавершеного будівництва, що передається за цим актом, а саме: корпус типу С за НОМЕР_6.
40.        17 жовтня 2011 року між ЗАТ «Київгума» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про передачу функцій замовника будівництва, відповідно до якого ЗАТ «Київгума» на умовах і в порядку, передбачених цих договором, передало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частину функцій замовника реконструкції корпусу «С» в об`єкті реконструкції за НОМЕР_6, загальною площею 407,6 кв. м, який розташований на земельній ділянці розміром 9,4204 га з кадастровим номером 8000000000:90:415:0003.
За умовами зазначеного договору позивачі взяли на себе зобов`язання після завершення добудови об`єкту до стану повної готовності - забезпечити прийняття об`єкту в експлуатацію у встановленому законом порядку (пункт 3.2.3 договору).
41.        Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 
19 серпня 2016 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію об`єкта нежитлового нерухомого майна: Незавершене будівництво, відсоток готовності 82 % за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі спільної часткової власності за розмірами часток 1/2.
42.        Підставою виникнення права власності вказано: Договір оренди земельної ділянки, серія та номер: 79-6-00140, виданий 04 вересня 2003 року, видавник: приватний нотаріус Щербаков В. З.; дозвіл на виконання будівельних робіт, серія та номер: 0973-Т-ГлП, виданий 04 грудня 2008 року, видавник: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 02 грудня 2014 року, видавник: ДП «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень»; інвестиційний договір, серія та номер: 
1Д-1-СД20/АБ, виданий 11 грудня 2008 року, видавник: 
ТОВ «Укрінформсервіс»/ ОСОБА_1 / ОСОБА_2 ; додаткова угода, серія та номер: ДД-1-СД20/АБ, виданий 11 грудня 2008 року, видавник: 
ТОВ «Укрінформсервіс»/ ОСОБА_1 / ОСОБА_2 ; додаткова угода, серія та номер: 1, виданий 01 жовтня 2009 року, видавник: ТОВ «Укрінформсервіс»/
ОСОБА_1 / ОСОБА_2 ; договір, серія та номер: б/н, виданий 17 жовтня 
2011 року, видавник: ЗАТ «Київгума»/ ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер б/н, виданий 12 грудня 2008 року, видавник: ТОВ «Укрінформсервіс»/ ОСОБА_1 / ОСОБА_2 .
43.        Постановою Господарського суду Автономної Республіки Крим 
від 08 листопада 2013 року у справі № 5002-19/5719.2-2010 припинено процедуру санації ЗАТ «Київгума», останнє визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором ЗАТ «Київгума» - Кудляка Є. В.
44.        Рішенням Господарського суду Київської області від 02 лютого 2021 року 
у справі № 911/3132/17 встановлено: «Постановою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 08 листопада 2013 року у справі № 5002-19/5719.2-2010 припинено процедуру санації ЗАТ «Київгума», визнано останнього банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру стосовно відповідача строком на 12 місяців (до 08 листопада 2014 року), призначено ліквідатором ЗАТ «Київгума» Кудляка Є. В.
45.        Правобережною товарною біржею, за замовленням ліквідатора боржника, був організований аукціон з продажу майна ЗАТ «Київгума», який був призначений на 26 вересня 2014 року, проте не відбувся з причин відсутності заявників, про що наявне відповідне оголошення в офіційному виданні».
46.        Рішенням Господарського суду Київської області від 02 лютого 2021 року 
у справі № 911/3132/17 встановлено таке:
10 жовтня 2014 року між ТОВ «Технічне промислове постачання» (комітент) та 
ТОВ «Консультаційна фірма Welcome» (комісіонер) було укладено договір комісії 
№ 10/10/14, відповідно до пункту 1.1 якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента від свого імені, але за рахунок комітента здійснювати придбання для комітента об`єктів нерухомості на загальну суму, що не перевищує 
6 000 000 грн, а комітент зобов`язався виплачувати комісіонеру відповідну винагороду, обумовлену умовами договору.
47.        Правобережною товарною біржею повторно організовано аукціон з продажу майна ЗАТ «Київгума» за відповідними лотами №№1-10, а саме бувших 
у використанні будівельних матеріалів, які будуть отримані у процесі розбирання житлових корпусів №НОМЕР_2, НОМЕР_12, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_11 за адресою: АДРЕСА_18, призначений на 21 жовтня 2014 року, зокрема, на торги було виставлено лот № 6 - бувші у використанні будівельні матеріали, які будуть отримані у процесі розбирання житлового корпусу НОМЕР_6 та лот № 7 - бувші у використанні будівельні матеріали, які будуть отримані у процесі розбирання житлового корпусу НОМЕР_10.
48.        За результатами проведення аукціону визначено переможця 
ТОВ «Консультаційна фірма Welcome».
49.        22 жовтня 2014 року на виконання договору комісії між ЗАТ «Київгума» (продавець) та ТОВ «Консультаційна фірма Welcome» (покупець) укладено ряд договорів купівлі-продажу, за умовами пункту 1.1 яких (умови яких є ідентичними), сторони за договорами, відповідно до проведеного 21 жовтня 2014 року аукціону та підписаному протоколу про проведення аукціону № 1 від 21 жовтня 2014 року, керуючись чинним законодавством України, приймають на себе наступні зобов`язання: продавець зобов`язується передати у власність покупця майно, 
а покупець зобов`язується прийняти та оплатити зазначене майно. Найменування майна, вартість та його характеристики наведено у пункті 2.1 договору.
50.        Пунктом 2.1 вказаних вище договорів передбачено, що продавець продає, 
а покупець купує таке майно: бувші у використанні будівельні матеріали, які будуть отримані у процесі розбирання житлових корпусів №НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_11, та бувші у використанні будівельні матеріали, які будуть отримані у процесі розбирання будівлі фітнес-центру № 13.
51.        Так, зокрема, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 6, предметом купівлі-продажу за яким були бувші у використанні будівельні матеріали, які будуть отримані у процесі розбирання житлового корпусу НОМЕР_6 за адресою: АДРЕСА_15.
52.        Також між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 7, предметом купівлі-продажу за яким були бувші у використанні будівельні матеріали, які будуть отримані у процесі розбирання житлового корпусу НОМЕР_10 за адресою: АДРЕСА_15.
53.        Згідно з пунктами 4.5, 9.1, 9.3 відповідних договорів разом з майном покупцю передаються: видаткова накладна, акт приймання-передачі. Дані договори вступають в силу з моменту підписання сторонами і діють до виконання сторонами. Дані договори припиняють свою дію після виконання сторонами своїх зобов`язань (підписання акту прийому-передачі).
54.        24 жовтня 2014 року на виконання означених умов договорів між продавцем та покупцем підписано акти приймання-передачі відповідного майна.
55.        Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року 
у справі № 757/30321/14-ц, позовну заяву ТОВ «Технічне промислове постачання» до ОСОБА_11 , ТОВ «Консультаційна фірма Welcome» про визнання права власності, було задоволено. Визнано за ТОВ «Технічне промислове постачання» право власності, зокрема, на дачний будинок АДРЕСА_14 . Зустрічну позовну заяву ТОВ «Консультаційна фірма Welcome» до ТОВ «Технічне промислове постачання», третя особа ОСОБА_11 про стягнення комісійної винагороди, було задоволено. Стягнуто з ТОВ «Технічне промислове постачання» на користь ТОВ «Консультаційна фірма Welcome» 
141 422,54 грн комісійної винагороди.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року в частині вирішення позову ТОВ «Технічне промислове постачання» до ОСОБА_11 , 
ТОВ «Консультаційна фірма «Welcome» про визнання права власності було скасовано. У цій частині було ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ «Технічне промислове постачання» до ОСОБА_11 , ТОВ «Консультаційна фірма «Welcome» про визнання права власності було відмовлено. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року залишено без змін.
Додатковим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року були скасовані записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ТОВ «Технічне промислове постачання» права власності, зокрема, на дачний будинок 
АДРЕСА_14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 566197080000), яке було зареєстроване за ТОВ «Технічне промислове постачання» на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року у справі 
№ 757/30321/14-ц.
56.        Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 27 травня 2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року залишено без змін.
IХ. Позиція Верховного Суду
57.        Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 6) та даючи відповідь на ключове питання (див. пункт 5), Верховний Суд зазначає таке.
Характер правовідносин
58.        Цей спір пов`язаний із захистом права власності позивачів на об`єкт нерухомості, внаслідок внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з порушенням вимог чинного законодавства) подвійного (паралельного) запису про право власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна, який в результаті зазначених дій згідно відомостей цього державного реєстру існує в кількох правових статусах, як майно з відмінними індивідуальними ознаками (див. пункти 8-9).
59.        У справі заявлено такі позовні вимоги (див. пункт 8):
-                  визнати недійсною державну реєстрацію на користь ТОВ «Технічне промислове постачання» дачних будинків;
-                  визнати недійсним договір купівлі-продажу дачного будинку від 04 лютого 2015 року, укладений між ТОВ «Технічне промислове постачання» 
і ОСОБА_6 ;
-                  визнати недійсним договір купівлі-продажу дачного будинку від 28 липня 2015 року, укладений між громадянином ОСОБА_6 і ОСОБА_3 ;
-                  визнати недійсним договір купівлі-продажу дачного будинку від 19 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ;
-                  визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса 
Мамай І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно реєстрації права власності ОСОБА_4 на дачний будинок;
-                  скасувати в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис при реєстрацію дачного будинку  та закрити в Державному реєстрі прав на нерухоме майно відповідний розділ.
60.        Скасувавши рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та відмовивши у їх задоволення, апеляційний суд виснував (див. пункт 14):
-                     за встановленими у справі обставинами незаконність вибуття майна з володіння позивачів підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили, тому належним способом захисту є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, який є ефективним способом поновлення порушених прав позивачів;
-                     оскільки спір у позивачів виник із ОСОБА_6 щодо спірного об`єкта нерухомого майна, тому приватний нотаріус Мамай І. В. є неналежним відповідачем;
-                     позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватних нотаріусів, яких позивач визначив співвідповідачами, належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється.
61.        Верховний Суд з такими висновками апеляційного суду погоджується 
з огляду на таке.
62.        В своїй практиці цей суд постійно наголошує, що пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (див., наприклад, [1]).
Так само неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин [2].
63.        Визначення правильності суб`єктного складу передує вирішенню питання щодо належності способів захисту.
Щодо вимог до нотаріуса
64.        У спірних правовідносинах, касаційний суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 січня 2021 року [3], в якій, крім іншого, розглядалося питання щодо скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. У зазначеній постанові суд касаційної інстанції, врахувавши позицію Великої Палати Верховного Суду, дійшов висновку про те, що приватний нотаріус є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса необхідно відмовити саме із цієї підстави.
65.        Також Велика Палата Верховного Суду [4] зробила висновок, що «[…] позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача».
66.        Сталим в практиці Верховного Суду є підхід про те, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано» [5].
67.        У цій справі зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивачів виник із ОСОБА_4 щодо спірного об`єкта нерухомого майна, а тому приватний нотаріус Мамай І. В. є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в позові в цій частині через пред`явлення такої вимоги до неналежного відповідача.
Щодо способів захисту
68.        Позивачі обрали як спосіб захисту своїх прав визнання правочинів недійсними таскасування державної реєстрації.
69.        Верховний Суд звертає увагу, що нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності (стаття 386 ЦК). Зокрема право власності може бути захищено шляхом речово-правових засобів: пред`явлення віндикаційного та негаторного позовів; також шляхом допоміжно речово-правових засобів захисту, у формі пред`явлення позову про визнання права власності тощо.
70.        Відповідно до норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що 
є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
71.        Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
72.        Цей суд вже висновував, що, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права [6].
73.        Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам [7].
74.        Верховний Суд повторює, що неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. пункт 62).
75.        Щодо особливостей способів захисту прав власника, необхідно звернути увагу, що власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
76.        Такий підхід Верховного Суду є сталим, відмінність залежить лише від доказування й фактичних обставин конкретної справи (див., наприклад, відповідну постанову Великої Палати Верховного Суду [8]). 
77.        Отже, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК.
78.        Верховний Суд зауважує, що обраний позивачами спосіб захисту щодо визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації не призведе до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу щодо об`єкта нерухомого майна.
79.        У такому випадку релевантною для спірних правовідносин буде правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 10 квітня 2024 року у справі 
№ 910/3419/22 [9], в якій вказано що: 
-                  … якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване одночасно за двома особами як нібито на два різні об`єкти, які є однією й тією ж нерухомістю, то обидві особи володіють таким нерухомим майном, але володіння кожної з цих осіб є неповноцінним. Ця особливість не змінює характеру порушення прав та інтересів постраждалої особи, яке полягає у позбавленні її порушником повноцінного володіння спірним майном. Тому належному способу захисту прав та інтересів постраждалої особи відповідає позовна вимога про витребування спірного нерухомого майна. У зв`язку з цим заперечення відповідача з приводу неефективного способу захисту не беруться до уваги (пункт 33);
-                  … судове рішення про витребування нерухомого майна як такого, право на яке зареєстроване двічі, є підставою як для закриття розділу Державного реєстру прав на нерухоме майно, так і для перенесення з розділу, який підлягає закриттю, до розділу, який залишається, відомостей про права на це нерухоме майно, крім права власності (пункт 56);
-                  скасування державної реєстрації права власності відповідача та закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не можуть становити зміст окремих позовних вимог (пункт 57). 
80.        Так само і цей суд раніше висновував, що обраний позивачем спосіб захисту щодо визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації не призведе до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу щодо об`єкта нерухомого майна у схожих правовідносинах щодо нерухомого майна, яке було неодноразово відчужене і досліджувалось питання «подвійної»  реєстрації прав на об`єкт, (див. постанову Верховного Суду від 04 жовтня 2024 року у справі № 754/413/22 [10]).
81.        У зв`язку із чим апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що захист порушених прав позивачів можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК.
82.        З огляду на викладене безпідставними є доводи касаційної скарги щодо помилковості висновків апеляційного суду про відмову в позові з підстав неналежності способу захисту.
ІX. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
83.        За встановлених обставин, висновки апеляційного суду не суперечать висновкам Верховного Суду, на які ОСОБА_1 посилався в своїй касаційній скарзі. Навпаки апеляційний суд врахував підходи Верховного Суду щодо способів захисту прав власника.
84.        Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі щодо відсутності висновку Верховного Суду, оскільки Верховний Суд вже розглядав схожий спір у справі № 752/26843/17 та сформував відповідні правові висновки щодо правильності застосування норм у подібних правовідносинах, зокрема, норм статей 331, 16 ЦК та законодавства про реєстрацію речових прав.
Зокрема у справі № 752/26843/17 досліджувалось питання «подвійної», як стверджує скаржник, реєстрації прав на об`єкт, на що йде основне посилання в касаційній скарзі.
ОСОБА_1 у касаційній скарзі на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК не обґрунтував необхідності відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у справі № 752/26843/17, хоча не був позбавлений такої можливості;
85.        Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
86.        За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, що відповідатиме статті 410 ЦПК.
87.        Враховуючи, що судове рішення підлягає залишенню без змін, судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
XІ. Щодо поданих клопотань про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та закриття касаційного провадження
88.        У касаційній скарзі  ОСОБА_1 заявив про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки ця справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
89.        Підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду передбачені статтею 403 ЦПК.
90.        У частині п`ятій статті 403 ЦПК встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
91.        Тлумачення змісту частини п`ятої статті 403 ЦПК свідчить, що клопотання має містити обґрунтування необхідності про передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
92.        Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.
93.        Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.
94.        Наведені ОСОБА_1 аргументи у розумінні приписів частини п`ятої статті 403 ЦПК не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему і необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому у кожній справі суд виходить 
з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
95.        З урахуванням того, що у поданій заяві відсутнє належне обґрунтування, передбачених статтею 403 ЦПК, підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.
96.        З урахуванням висновків за результатами розгляду касаційної скарги підстави для закриття касаційного провадження відсутні. Тому в задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 належить відмовити.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.           У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Судувідмовити.
2.           У задоволенні клопотання  ОСОБА_4 , поданого авокатом Ларіоновою Оленою Олександрівною , про закриття касаційного провадження відмовити.
3.           Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
4.           Постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
[1] Постанова Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 464/2225/22 (провадження № 61-18009св23) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/122819892
[2] Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/106558719
[3] Постанова Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 753/905/18 (провадження № 61-12528св19) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/94296884
[4] Постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/89251545
[5] Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/77969515
[6] Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/76474144
[7] Постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84гс20) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/95439652
[8] Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/81574015
[9] Постанова Верховного Суду від10 квітня 2024 року у справі № 910/3419/22 // https://reyestr.court.gov.ua/Review/118483028
[10] Постанова Верховного Суду від 04 жовтня 2024 року у справі № 754/413/22 // https://reyestr.court.gov.ua/Review/122302428
Головуючий Судді:  	В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков   П. І. Пархоменко