ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2025 року 
м. Київ
справа № 280/5296/24
адміністративне провадження № К/990/6861/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 (колегія суддів у складі: Чередниченка В. Є., Шальєвої  В.  А., Іванова С. М.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст обставин справи і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, у якому, з урахуванням ухвали суду від 27.06.2024 про роз`єднання позовних вимог, просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо не проведення перерахунку та виплати з 29.01.2020 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законодавством станом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також у зв`язку зі змінами розмірів посадового окладу, окладу за військове звання та, відповідно додаткових видів грошового забезпечення, не здійснення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористану щорічну та додаткову відпустку з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області, з урахуванням вже виплачених сум, здійснити перерахунок та доплати розмірів належного позивачу грошового забезпечення, в тому числі належних позивачу посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), додаткових видів грошового забезпечення (матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань), грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного, грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, компенсації за невикористані дні відпустки та премії, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01.01.2020 та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, встановленого законом на 01.01.2021 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з Постановою №  704, за період проходження служби з 29.01.2020 по 27.09.2021;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області установити і виплатити щомісячну надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу у розмірі 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, порядок та умови виплати якої визначається керівниками державних органів залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою (абз. 4 п.п. 1 п. 5 Постанови № 704) з 30.08.2017 по 27.09.2021;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області установити і виплатити, згідно з пп. 6 п. 6 Постанови № 704, щомісячну надбавку до посадових окладів державних експертів з питань таємниць та фахівців, які залучаються до підготовки рішень та висновків державних експертів з питань таємниць в розмірі 20 відсотків посадового окладу з 30.08.2017 по 27.09.2021;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області установити і виплатити, відповідно пп.  6 п. 6 Постанови № 704, щомісячну надбавку за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці до посадових окладів (тарифних ставок) в розмірі 50 відсотків посадового окладу за кожний місяць з 01.01.2019 по 27.09.2021;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області установити і виплатити щомісячну надбавку до посадових окладів за безперервний стаж на шифрувальній роботі в розмірі 20 відсотків посадового окладу;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області установити і виплатити щомісячну надбавку за знання та використання в роботі іноземної мови в розмірі 10 відсотків посадового окладу;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області установити і виплатити щомісячну надбавку за інтенсивність праці у розмірі 100 відсотків посадового окладу;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області установити і виплатити щомісячну надбавку за виконання особливо важливої роботи у розмірі 100 відсотків посадового окладу;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області установити і виплатити щомісячну надбавку за персональну кваліфікацію у розмірі 50 відсотків посадового окладу;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області установити і виплатити щоквартальну надбавку за виконання особистих ключових показників ефективності у розмірі 50 відсотків посадового окладу з 13.12.2002 по 27.09.2021;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області, з урахуванням вже виплачених сум, перерахувати та доплатити грошове забезпечення (в тому числі посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років, одноразова грошова допомога при звільненні, грошова компенсація за невикористану щорічну та додаткову відпустку, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та додаткові види грошового забезпечення), здійснивши обрахування з урахуванням розміру доплат за шкідливі умови праці, які обчислюються у відсотках до тарифної ставки (окладу) за результатами атестації робочих місць за умовами праці пропорційно фактично відпрацьованому часу в несприятливих умовах праці;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області, з урахуванням виплачених сум, здійснити перерахунок та доплату грошового забезпечення (оклад за посадою, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, грошові виплати при звільненні), здійснивши обрахування, з урахуванням п. 4 Постанови № 704. В частині встановлення посадових окладів для відповідних посад військовослужбовців із коефіцієнтом 1,8 з моменту виникнення права;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області переглянути і доплатити в частині здійснення преміювання позивача, як особи начальницького складу, відповідно до особистого внеску в загальний результат служби в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менше як 30 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення на підставі наказів преміювання працівників податкової міліції в частині встановлення премій позивачу, підготовлених на підставі «Типового положення про преміювання державних службовців, органів державної влади, інших державних органів, інших апаратів (секретаріатів)»;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області здійснити виплату заборгованості преміювання у вигляді грошового заохочення за результатами щорічного оцінювання на підставі відомостей, що містяться в матеріалах особової справи позивача, з урахуванням приписів статі 44 Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 №  640 «Про затвердження Типового порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців» (далі - Постанова № 640);
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області нарахувати та виплатити всі простроченні зобов`язання із застосуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми виплати грошового забезпечення з 01.01.2004 по день фактичної виплати заборгованості включно за весь час затримки;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату позивачу надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за наслідками виконання рішення суду з урахуванням раніше виплачених сум з 13.12.2002 по 27.09.2021;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області вчинити дії щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (з урахуванням раніше виплачених сум), із застосуванням базового місяця для обчислення споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 28.02.2018 включно та індексацію-різницю (у щомісячній фіксованій величенні) 4426,48 грн за період з 01.03.2018 по 27.09.2021 включно, відповідно до абзаців 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок №  1078) з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок №  44);
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за період з 2002 року по 2021 рік, з урахуванням фактично виплачених сум, відповідно до п. 3 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення за період з 2002 року по 2021 рік, відповідно до п.п. 3 п. 5 Постанови №  704;
- стягнути з Головного управління ДФС у Запорізькій області моральну шкоди в сумі 5000,00 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2024 визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 27.09.2021, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно додатків до Постанови № 704. Зобов`язано Головне управління ДФС у Запорізькій області здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, з урахуванням посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатком 14 Постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Головне управління ДФС у Запорізькій області здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 27.09.2021, з урахуванням посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатком 14 Постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо обчислення допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, а також одноразової грошової допомоги при звільненні, виплаченої ОСОБА_1 у 2021 році, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно додатків до Постанови №  704. Зобов`язано Головне управління ДФС у Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , з урахуванням грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатком 14 Постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Головне управління ДФС у Запорізькій області здійснити перерахунок допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, з урахуванням грошового забезпечення ОСОБА_1 , а саме: посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатком 14 Постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 28.02.2018 не у повному обсязі. Зобов`язано Головне управління ДФС у Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44, з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.09.2021, з урахуванням вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078. Зобов`язано Головне управління ДФС у Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення у розмірі 487,67 грн за період з 01.03.2018 по 27.09.2021, відповідно до вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №  44, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4844,80 грн.
Не погоджуючись з рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2024, позивачка 27.11.2024 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Крім того, просила відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Позивачка зазначила, що вона є внутрішньо переміщеною особою, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік та предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Також зазначила, що всі грошові запаси були витрачені на сплату судового збору під час подання позовної заяви. При цьому надала до суду копії: відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 31.10.2024 (за період 1 кварталу 2024 року по 2 квартал 2024 року); довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.10.2022; виписок з банків за 2023 та 2024 роки; довідки Форма ОК-7; відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб; довідки про отримання (неотримання) допомоги від 01.11.2024.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2024 залишено без руху та надано скаржнику строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання документу, який підтверджує факт сплати судового збору у визначеному законодавством України розмірі.
Надаючи оцінку заявленому клопотанню про відстрочення сплати судового збору в ухвалі від 15.01.2025 про залишення апеляційної скарги без руху, суд апеляційної інстанції, з посиланням на положення частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), частин першої та другої статті 8 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), зазначив, що долучена до апеляційної скарги довідка з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 31.10.2024 містить інформацію за період з 1 кварталу 2024 року по 2 квартал 2024 року, але не містить інформації про отримані доходи позивача на попередній календарний рік до звернення з апеляційною скаргою. Також суд зазначив, що факт того, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як внутрішньо-переміщена особа не є безумовною підставою для звільнення її від сплати судового збору, оскільки ці обставини не свідчать про те, що позивачка не має інших джерел для існування та забезпечення своїх потреб зокрема для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно з якого отримується дохід, компенсації, сукупний дохід родини, тощо). Суд урахував і те, що позивачкою не надано й документів на підтвердження того, що вона має статус малозабезпеченої особи, дохід якої є нижчим від прожиткового мінімуму, що могло б беззаперечно свідчити про скрутне матеріальне становище заявника. При цьому, суд урахував й те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , серед іншого, зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судовий витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, який орієнтовно складає 80 000 грн, що значно перевищує суму судового збору, яка підлягає сплаті за подання апеляційної скарги на оскаржене рішення суду. З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що указані обставини у своїй сукупності не підтверджують факт неможливості ОСОБА_1 сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на оскаржене рішення суду, що, на думку суду, свідчить про відсутність підстав для відстрочення сплати судового збору.
При цьому суд апеляційної інстанції розрахував, що за подання апеляційної скарги у цій справі за позовом, позивачці необхідно сплатити судовий збір в розмірі 29 068,80 грн.
27.01.2025 до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про виконання ухвали суду від 15.01.2025, яка обґрунтована тим, що позивачка звертається до суду з повторним клопотанням про відстрочення сплати судового збору у зв`язку з відсутністю поліпшення змін майнового матеріального стану. Також, до заяви додано довідку з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 20.01.2025, що містить інформацію за період з 1 кварталу 2023 року по 3 квартал 2024 року. Крім того, позивачка зазначає, що 80 000 грн, на які посилається суд апеляційної інстанції, як на додаткову підставу для відмови у задоволенні клопотання жодним чином не підтверджує, що вона має такі кошти та вже понесла такі витрати, оскільки ця сума є орієнтовним розрахунком суми судових витрат, що можуть бути понесені у майбутньому.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2024 повернуто.
Повертаючи апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції виходив з того, що довідка з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 20.01.2025, що містить інформацію за період з 1 кварталу 2023 року по 3 квартал 2024 року, не є документом, що підтверджує дохід особи за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року, оскільки за відомостями такої довідки скаржник у період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року не отримувала жодного доходу, у той час як особа не може протягом року існувати без будь-якого доходу. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що надана скаржником довідка з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 20.01.2025 не може свідчити про те, що позивачка не має інших джерел для існування та забезпечення своїх потреб, зокрема, для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно з якого отримується дохід, компенсації, сукупний дохід родини, тощо). Крім того, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги й те, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 було зауважено на тому, що скаржником не надано й документів на підтвердження того, що вона має статус малозабезпеченої особи, дохід якої є нижчим від прожиткового мінімуму, що могло б беззаперечно свідчити про скрутне матеріальне становище заявника. Отже, ураховуючи те, що недолік апеляційної скарги не усунуто, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги, відповідно до статті 169 КАС України.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись із ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, позивачка подала касаційну скаргу, в якій просить її скасувати, справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що на підтвердження свого майнового стану позивачка до клопотання (разом з апеляційною скаргою) додала документи, що підтверджують її фінансовий стан, що відповідно до статті 133 КАС України та частини першої статті 8 Закону № 3674-VI, дають право на відстрочку, а саме: копії довідки про взяття на облік ВПО, виписки з банку за 2023 та 2024 роки, довідки Форма ОК-7, відомості про трудову діяльність, відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податку, довідки про неотримання допомоги. Позивачка уважає, що з відомостей, які містяться у наданих доказах, убачається, що сума судового збору, яка складає 29 068,80 грн, перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивачки.
Позиція інших учасників справи 
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 залишити без змін.
Рух касаційної скарги
19.02.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 280/5296/24.
Ухвалою Верховного Суду від 05.03.2025 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025.
Ухвалою Верховного Суду від 18.06.2025 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цьому конституційному положенню кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
За правилами частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з частинами першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України обумовлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Частинами першою, другою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Ставки судового збору, порядок його сплати, підстави для звільнення від сплати судового збору визначені Законом № 3674-VI.
За приписами статей 1 та 2 Закону № 3674-VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Згідно з частиною першою статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Відповідно до частини першої статті 8 Закон № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою зазначеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, зазначає таке.
У цій справі суд апеляційної інстанції повернув позивачці апеляційну скаргу, оскільки уважав, що вона не довела свого скрутного матеріального становища як умови для відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Аналіз вищенаведених норм матеріального і процесуального права дає підстави для висновку, що звільнення від сплати судового збору дійсно є дискреційним повноваженням суду, яке він реалізовує на підставі оцінки доказів, наданих особою. Водночас свобода розсуду суду під час вирішення питання про звільнення особи від сплати судового збору не є необмеженою.
У статті 8 Закону № 3674-VI наведені випадки, які законодавцем визначені як такі, що можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору. Поряд із наявністю в особи певного статусу (військовослужбовець, одинока матір (батько)) підставою для звільнення від сплати судового збору є майновий стан сторони. За змістом указаної статті про незадовільний майновий стан сторони свідчить співвідношення розміру судового збору до сукупного доходу особи за рік, а саме коли сума судового збору, що підлягає сплаті, перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Установивши зазначений критерій для звільнення від сплати судового збору, законодавець не визначив, якими саме доказами мають підтверджуватися зазначені обставини.
Водночас сталим у правозастосовній практиці судів є підхід, відповідно до якого належним доказом для указаний цілей є довідки/відомості з реєстрів, що адмініструються Державною податковою службою України та Пенсійним фондом України (їхніми територіальними органами).
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 215/7312/20 зазначено, що вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, ураховує майновий стан сторони, який є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Такими доказами можуть слугувати: довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік разом із довідкою органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.
Аналогічна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 10.05.2019 у справі № 9901/166/19.
У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 160/12251/20 зазначено, що документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб -платників податків.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.06.2023 у справі №  120/3505/22, від 02.11.2023 у справі № 120/6039/22, від 18.01.2024 у справі № 520/495/23, від 30.04.2025 у справі № 207/1966/24.
Суд зазначає, що Державний реєстр фізичних осіб - платників податків створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пункт 1 Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822 (далі - Положення).
Відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 1 розділу V Положення до Державного реєстру включаються: дані про фізичних осіб, а саме: джерела отримання доходів; об`єкти оподаткування; сума нарахованого та/або виплаченого доходу; сума нарахованого та/або перерахованого податку; сума нарахованого та/або перерахованого військового збору; інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків; відомості про державну реєстрацію, реєстрацію і взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Отже, у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків повинні міститися відомості про всі доходи фізичної особи, незалежно від джерела їх походження та підстави виплати.
На виконання вимог ухвал про залишення апеляційної скарги без руху, на підтвердження того, що визначений судом до сплати розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, позивачка додатково надала суду апеляційної інстанції відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 20.01.2025 (за період з 1 кварталу 2023 року по 3 квартал 2024 року), в яких указано, що сума нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 доходу за січень, лютий та червень 2024 складає 4522,96 грн. Крім того, указано про відсутність інформації про доходи ОСОБА_1 за 2023 рік.
Тобто, з наданих скаржником доказів убачається, що позивачка на виконання вимог статті 8 Закону № 3674-VI надала суду апеляційної інстанції відомості, які свідчать що розмір судового збору не тільки перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивачки - фізичної особи за попередній календарний рік, а взагалі фактично свідчать про відсутність виплачених доходів у позивачці - фізичної особи за календарний рік, який передував зверненню позивачки з апеляційною скаргою.
Як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, Закон № 3674-VI не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи і у кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Але, як наголошено в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 160/12251/20 документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.
З огляду на наведене, Верховний Суд уважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції, що надані позивачкою відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 20.01.2025, що містить інформацію за період з 1 кварталу 2023 року по 3 квартал 2024 року, не є документом, що підтверджує дохід особи за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року.
У цьому контексті висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивачка може мати «інші джерела для існування та забезпечення своїх потреб», зокрема, для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно з якого отримується дохід, компенсації, сукупний дохід родини, тощо) також є безпідставним, адже за умови отримання нею таких доходів відомості про них повинні міститися в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.
Верховний Суд не погоджується й з висновком суду апеляційної інстанції, що позивачкою не надано документів на підтвердження того, що вона має статус малозабезпеченої особи, дохід якої є нижчим від прожиткового мінімуму, що могло б беззаперечно свідчити про скрутне матеріальне становище заявника, адже указані документи не підтверджують отримання особою доходу.
Крім цього, Верховний Суд уважає за необхідне зазначити, що особа, перебуваючи в скрутному матеріальному становищі, за відсутності доходів за попередній календарний рік, який передував зверненню до суду і не маючи можливості оскаржити рішення в апеляційному порядку, одночасно указуючи про те, що сума судового збору є для неї непід`ємною, маючи довідку про відсутність сум виплачених доходів та утриманих податків за попередній рік, сподівається на повну, обґрунтовану оцінку судом апеляційної інстанції повідомлених нею підстав неможливості сплатити судовий збір і наданих підтверджуючих доказів, які передчасно оцінені судом апеляційної інстанції, як такі, що не можуть безперечно свідчити про відсутність коштів на сплату судового збору/не є достатніми і як такі, що не містять відомостей про майновий стан заявника, який може мати інші джерела для існування та забезпечення своїх потреб, зокрема для сплати судового збору.
Указане свідчить про не здійснення судом апеляційної інстанції перевірки реальної спроможності заявника сплатити судовий збір, ураховуючи відсутність в останньої доходів за попередній календарний рік.
З урахуванням викладеного висновок суду апеляційної інстанції про те, що надані позивачкою докази є неналежними й не підтверджують її скрутне матеріальне становище є передчасними.
Колегія суддів уважає, що вирішуючи питання про відстрочення позивачці сплати судового збору, необхідно урахувати, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави - учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
З огляду на викладене, ураховуючи статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права не перевіривши всі обставини, наведені судом касаційної інстанції в цій постанові, що є підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Отже, на думку Суду, той факт, що позивачка, не має доходів за попередній календарний рік, повинно бути ураховано судом апеляційної інстанції під час вирішення питання про відстрочення сплати судового збору особи.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Ураховуючи результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 у справі № 280/5296/24 скасувати, справу направити для продовження розгляду до Третього апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко А.В. Жук   Н.М. Мартинюк