02.07.25
22-ц/812/1178/25
Провадження № 22-ц/812/1178/25 Головуючий суду першої інстанції Костюченко Г.С.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року м. Миколаїв Справа № 489/7496/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Богуславській О.М.,
за участі представника Інгульського відділу ДВС- Герасимчук О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2025 року, повне судове рішення складено 16 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Костюченка Г.С., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за скаргою Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» на дії головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Герасимчук О.О. щодо закінчення виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2024 року Комунальне підприємство «Миколаївкомунтранс» (далі - КП «Миколаївкомунтранс») звернулось до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі – Інгульський відділ ДВС) Герасимчук О.О. щодо закінчення виконавчого провадження.
Скаргу мотивовано тим, що на примусовому виконанні у державного виконавця Інгульського відділу ВДВС перебувало виконавче провадження № 77815596 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 489/7496/24 яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Миколаївкомунтранс» заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 6 915.45 грн та судового збору у розмірі 3 028 грн. 
16 квітня 2025 року головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_1 згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану № 00050675287. 
Отримавши дані про смерть боржника, головний державний виконавець не вчинила жодних дій щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну сторони її спадкоємцями, зокрема, шляхом звернення до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину, що в подальшому дало б змогу звернення до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Посилаючись на викладене, КП «Миколаївкомунтранс» просило визнати дії головного державного виконавця Інгульського відділу ДВС Герасимчук О.О. щодо закінчення виконавчого провадження № 77815596 неправомірними, а постанову про закінчення виконавчого провадження від 16 квітня 2025 року № 77815596 скасувати. Зобов`язати головного державного виконавця Інгульського відділу ДІС Герасимчук О.О. відновити виконавче провадження № 77815596 та надіслати копію постанови про його відновлення.
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2025 року скаргу задоволено.
Визнано дії головного державного виконавця Інгульського відділу ДВС Герасимчук О.О. в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 16 квітня 2025 року № 77815596 неправомірними.
Зобов`язано головного державного виконавця Інгульського відділу ДВС Герасимчук О.О. або іншу посадову особу відновити виконавче провадження ВП № 77815596 з примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2025 у справі 489/7496/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Миколаївкомунтранс» боргу за надані послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 6 915.45 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.
Ухвала суду мотивована тим, що під час судового розгляду вказаної справи судом встановлено, що державним виконавцем не дотримано порядку отримання інформації щодо правонаступників прав та обов`язків боржника (спадкоємців), у разі їх наявності, та із врахуванням вартості успадкованого майна, не здійснено заміну сторони виконавчого провадження, а тому скарга КП «Миколаївкомунтранс» є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Не погодившись з ухвалою суду Інгульський відділ ДВС подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що так як виконавчий лист виданий 12 лютого 2024 року Ленінським районним судом м. Миколаєва на людину, яка була померлою, державним виконавцем, враховуючи положення статті 37 ЦПК України та актуальну позицію Верховного Суду встановлено, що правонаступництво у даному випадку не допускається, у зв`язку з чим винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд першої інстанції при винесенні ухвали не врахував правові висновки Верховного Суду по справі № 681/1267/22 викладені у постанові від 30 червня 2023 року, які повністю співпадають з обставинами справи, так як смерть боржника наступила в обох випадках до звернення позивача до суду та відкриття провадження.
Натомість суд першої інстанції посилається на правову позицію Верховного суду, яка не є подібною до обставин справи, які розглядаються судом.
В даній справі факт смерті боржника наступив за три роки до звернення КП «Миколаївкомунтранс» до суду та відкриття провадження у справі.
Вказані вище обставини мають істотне значення для справи для прийняття обґрунтованого рішення судом, натомість вони не досліджувались, а факт щодо дати смерті боржника та видачі виконавчого документа на померлу людину, взагалі не привернули увагу суду першої інстанції.
Таким чином, Інгульский відділ ДВС вважає, що судом першої інстанції не досліджувалися правові висновки Верховного Суду на яких ґрунтується рішення, натомість правові висновки Верховного Суду зазначені відділом не бралися до уваги, а також не повністю встановлені всі обставини які мають істотне значення для справи. Окрім того, не зазначено, які норми закону було порушено державним виконавцем, що призвело до визнання його дій неправомірними та скасуванню постанови про закінчення виконавчого провадження. 
Від КП «Миколаївкомунтранс» надійшов відзив на апеляційну скаргу.
В своєму відзиві стягувач зазначав, що апеляційна скарга є безпідставною, неправомірною та такою, що не підлягає задоволенню. Ухвалу суду першої інстанції просило залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника Інгульського відділу ДВС, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 січня 2025 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Миколаївкомунтранс» борг за надані послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 6 915.45 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.
12 лютого 2025 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист по вказаній справі.
15 квітня 2025 року головним державним виконавцем Інгульського відділу ДВС Герасимчук О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77815596 з примусового виконання виконавчого листа № 489/7496/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Миколаївкомунтранс» борг за надані послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 6 720.12 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.
16 квітня 2025 року головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_1  згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану № 00050675287 відповідно до пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає таке.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року в справі «Case of Immobiliare Saffi v. Italy», від 19 березня 1997 року в справі «Case of Hornsby v. Greece»).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон) виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 15 Закону про виконавче провадження сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (згідно із пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону про виконавче провадження - тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (згідно із частиною 5 статті 26 Закону про виконавче провадження).
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі:
1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;
2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;
3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;
4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;
7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;
9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;
10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;
11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;
13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;
14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;
15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;
16) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", оператором газотранспортної системи та операторами газорозподільних систем, за спожитий природний газ, а також послуги з його транспортування та розподілу відповідно, перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, перед електропостачальниками або операторами системи розподілу (як правонаступниками в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;
17) списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;
18) списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;
19) прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника;
19-1) якщо відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню незалежно від дати укладення такої угоди;
19-2) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість учасників процедури врегулювання заборгованості, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;
20) врегулювання (погашення, списання) оператором газорозподільної системи заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", якщо таке виконавче провадження розпочато за рішенням про зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільної системи економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно;
21) виконання або відкликання вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", скасування рішення суду про тимчасове обмеження громадянина України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації, якщо виконавче провадження розпочато за таким рішенням.
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина 2 статті 39 Закону).
Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження відносно боржника - фізичної особи виконавцем за допомогою автоматизованої системи формується та подається запит про надання Державною податковою службою України інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків - боржників - фізичних осіб або серію (за наявності) та номер паспорта боржників - фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті відповідно до Порядку надання інформації Державною податковою службою України на запити органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 21 липня 2020 року № 2483/5/436, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 липня 2020 року за № 690/34973, за виконавчими документами, у яких відсутні такі дані.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець за допомогою автоматизованої системи може сформувати узагальнену інформацію про боржника, його майно, доходи та кошти. Така інформація формується автоматизованою системою на підставі наявних у ній на дату формування відомостей, отриманих виконавцями з реєстрів, баз даних та інших інформаційних систем державних органів, банків або інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг в ході примусового виконання рішень.
Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження.
Відповідно до частини 5 статті 15 Закону у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особи).
Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною 5 статті 15 цього Закону (пункт 5 частини 1 статті 34 Закону про виконавче провадження).
Положення щодо закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника (пункт 3 частини 1 статті 39 Закону про виконавче провадження) слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. 
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб (частина 1 статті 1281 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
У випадку смерті боржника його права й обов`язки щодо заборгованості за комунальними послугами переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина 1 статті 1282 ЦК України).
Отже, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення боргу за комунальні послуги включаються до складу спадщини, тому правовідносини у справі допускають правонаступництво.
Оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво, у виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження через смерть боржника, він зобов`язаний був зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників.
Дізнавшись про смерть боржника боржника, головний державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Герасимчук О.О.  відповідно до вимог закону повинен був звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме боржника ОСОБА_1 правонаступником.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при розгляді позову КП «Миколаївкомунтранс» до ОСОБА_1 не врахував, що позивач звернувся до відповідача, коли останній вже рахувався померлим є неприйнятними з огляду на те, що такі доводи є фактично оспоренням рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 січня 2025 року. Державна виконавча служба фактично ініціює ревізію цього судового рішення шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу цього суду щодо виконання зазначеного рішення. Тобто без звернення правонаступника боржника із власною апеляційною скаргою, апеляційний суд з огляду на статті 359, 360 ЦПК України, не переглядає рішення суду першої інстанції, що підлягає виконанню.
Виконання судового рішення — сфера регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «CASE OF VOYTENKO AND OTHERS v. UKRAINE», в якому ЄСПЛ зазначав, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1).
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на положення статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень.
Оскільки примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що державний виконавець діяв із порушенням вказаного Закону, при цьому прийняв неправомірне рішення про закриття виконавчого провадження.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення та з урахуванням приписів пункту 19 частини 2 Закону України «Про судовий збір» державна виконавча службі звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а тому судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, слід віднести за рахунок держави.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.
Ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 02 липня 2025 року.