ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року	Львів	Справа № 462/1438/25 пров. № А/857/20545/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,
за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,
позивач: ОСОБА_1 ,
представника відповідача: Філіпчук Х.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2025 року  у справі № 462/1438/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання дії та бездіяльності протиправними,
суддя в 1-й інстанції – Пилип`юк Г. М.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                      В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулась до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (далі також відповідач) в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову № 70 від 13.02.2025 року адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1 360,00 грн.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що постановою адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради № 70 від 13.02.2025 року на неї було накладено адміністративне стягнення за ст. 152 КУпАП у розмірі 1 360 грн. у зв`язку з тим, що вона порушив вимоги п. 14.1.31 Правил благоустрою Львівської МТГ, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 19.12.2024 року № 5766, а саме за самочинне встановлення гаража у дворі будинку за адресою АДРЕСА_1 . Із винесеною постановою про накладення адміністративного стягнення позивач не погоджується, вважає, що така є протиправною та підлягає скасуванню, у зв`язку із тим, що на засіданні адміністративної комісії вона заявляла, що особисто вона не встановлювала гараж у дворі будинку, цей гараж був встановлений попереднім власником її квартири у 1975 році, який цей гараж узаконив, як підтвердження надала рішення райдержадміністрації з приводу цього, однак її твердження не були взяті до уваги. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити. 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.
Також вказує про те, що вона не здійснювала будівництво одноповерхової споруди, цим займався колишній власник кваритири, яку вона придбала. Вказує, що суд прийшов до помилкового висновку, що об`єкт збудований недавно в не завершений.
Просить задовольнити вимоги апеляційної скарги, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2025 року – скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги. 
Крім цього, 22 травня 22025 року на адресу апеляційного суду надійшла заява про долучення доказів від позивача.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується із матеріалів справи, що 13.02.2025 року адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради винесено постанову № 70, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 360 грн. Суть правопорушення за змістом даної постанови полягала у тому, що нею порушено вимоги п. 14.1.31 «Правил благоустрою Львівської МТГ», затверджених ухвалою Львівської міської ради від 19.12.2024 року № 5766, а саме самочинно встановила гараж у дворі будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Вказану постанову прийнято на підставі: протоколу № 52 від 23.12.2024 року складеного уповноваженою особою ЛКП «Левандівка» - головним інженером Стасів Г. І., про те, що 16.12.2024 року виявлено самочинно встановлений гараж ОСОБА_1 у дворі будинку на АДРЕСА_1 , чим порушено вимоги п. 20.1.31 «Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади», тим самим вчинила адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність ст. 152 КУпАП, складений в присутності свідків. На попередження ОСОБА_1 не відреагувала; вимоги № 1407 від 17.12.2024 року, яка складена ЛКП «Левандівка», в якій зазначається, що ОСОБА_1 рекомендовано в термін до 23.12.2024 року демонтувати гараж, влаштований в дворі будинку на АДРЕСА_1 , або надати відповідні дозвільні документи на влаштування нею гаражу. Також у вимозі зазначається, що у випадку відсутності таких, потрібно демонтувати такий гараж до 23.12.2024 року. ОСОБА_1 зазначено про те, що у разі невиконання попередження, будуть вживатися заходи відповідно до чинного законодавства.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем дотримано вимог ст. 278 КУпАП, перевірено правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення, з`ясовано всі обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП.
Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову та зазначає наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ст.245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності; завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
16.12.2024 року уповноваженою особою ЛКП «Левандівка» - головним інженером ОСОБА_2 виявлено самочинно встановлений гараж у дворі будинку на АДРЕСА_1 , чим порушено вимоги п. 20.1.31 «Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади». Відповідальність за таке правопорушення передбачена ст. 152 КУпАП.
Положеннями ст. 152 КУпАП передбачена відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.
17 грудня 2024 року позивачу було скеровано вимогу № 1407 від 17.12.2024 року (докази направлення наявні в матеріалах справи), яка складена ЛКП «Левандівка», в якій зазначається, що ОСОБА_1 рекомендовано в термін до 23.12.2024 року демонтувати гараж, влаштований в дворі будинку на АДРЕСА_1 , або надати відповідні дозвільні документи на влаштування нею гаражу. Також у вимозі зазначається, що у випадку відсутності таких, потрібно демонтувати такий гараж до 23.12.2024 року. ОСОБА_1 зазначено про те, що у разі невиконання попередження, будуть вживатися заходи відповідно до чинного законодавства.
Позивач мотивуючи свої позовні та апеляційні вимоги зазначає, що гараж перебував у власності попереднього власника квартири, яку остання придбала згідно довоговору купівлі-продажу – 17 дипня 2019 року та разом з квартирою ОСОБА_3 продав і гараж, про що на її думку, свідчать документи, які скаржниця долучила заявою від 22 травня 2025 року.
Проте, колегія судддів звертає увагу ОСОБА_1 , що надані нею документи не свідчать про наявність у неї права на користування тимчасової споруди у вигляді гаражу, враховуючи наступне.
З розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 663 від 03.07.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 , співвласнику кв. АДРЕСА_2 , надано дозвіл на експлуатацію тимчасової споруди без права успадкування, а саме самовільно прибудованого цегляного гаражу розміром 2м х 4 м для зберігання автомашини з ручним керуванням.
Із долученого до матеріалів договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 17.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 передав у власність, а ОСОБА_1 приймає у власність квартиру АДРЕСА_3 у вказаному будинку, що складається із 2-ох житлових кімнат та кухні. Загальна площа квартири 40,7 кв.м. Водночас, даний договір купівлі-продажу квартири не містить згадки про приналежність гаражу до квартири. Таким чином, жодних доказів того, що позивач набула право власності на спірний гараж суду не надано. Однак позивачка в судовому засіданні підтвердила користування даним гаражем та проходження процедури його узаконення для себе.
Враховуючи те, що позивач своїми діями не заперечує, а навпаки підтверджує факт користування гаражем за відсутності будь-яких дозвільних документів на таке, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова винесена правомірно, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП, доведений.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2025 року у справі № 462/1438/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено  08.07.25