ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 серпня 2025 року 	м.Суми	

Справа №588/515/24 
Номер провадження 22-ц/816/750/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І., 
у присутності:
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Сумцова Євгена Станіславовича,
представника фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 – адвоката Бородіна Андрія Валерійовича , 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Сумцовим Євгеном Станіславовичем, 
на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 18 вересня 2024 року у складі судді Огієнка О.О. ухваленого в м. Тростянець Сумської області, повне судове рішення складено 23 вересня 2024 року,
у цивільній справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про розірвання договору про надання юридичних послуг, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Сумцова Є.С, звернулася до суду із вказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 вересня 2023 року між нею та ФОП ОСОБА_4 укладено договір про надання юридичних послуг № І-1771, відповідно до умов якого відповідачка прийняла від позивачки доручення на надання юридичних послуг, а саме «Виїзд спеціаліста в інтересах ОСОБА_3 з питання подачі позовної заяви про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , виготовлення проекту позовної заяви про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , виготовлення проектів необхідних документів».
Виконання вказаного договору мало складатися з послідовних етапів: І етап – вивчення наданих замовником документів та відомостей, розробка тактики ведення справи, планування роботи з усіма сторонами спору, замовником, судом, державними органами, організаціями і іншими особами, моделюючі різні варіанти розвитку ситуації. Цьому сприяє завчасне вивчення судової практики, оцінка доказів, узгодження дат, часу і місця проведення зустрічей; ІІ етап – безпосереднє представлення інтересів замовника. 
У день укладення договору вона перерахувала кошти у сумі 10000,00 грн за банківськими реквізитами ФОП ОСОБА_4 у якості оплати послуг, які мали бути надані. 
21 вересня 2023 року перерахувала кошти у сумі 25000,00 грн. Загальна сума, яку вона сплатила за спірним договором склала 35000,00 грн.
Однак, після отримання оплати відповідачка не виконала зобов`язання за договором. Більше того, після підписання договору відповідачкою було повідомлено, що позивачка, окрім вже сплаченої суми, нібито, має додатково оплатити послуги експертів та адвокатів.
Вказувала, що вона неодноразово зверталася на адресу відповідачки з вимогою надати інформацію про складені документи та стан надання оплачених послуг згідно договору. У відповідь відповідачка надсилала листи, які не містили жодної конкретики та підтвердження того, що умови договору виконуються належним чином. Лише після того, як вона почала вимагати розірвання договору та повернення коштів, відповідачкою було надіслано проект позовної заяви із виявленими помилками та нашвидкоруч написаний план дій, який не погоджувався із позивачкою. 
Відповідно до умов договору послуги вважаються наданими з моменту підписання сторонами акту про надання юридичних послуг. Однак, даний акт не складався та не пропонувався їй для ознайомлення та погодження, що у свою чергу свідчить про ненадання відповідачкою послуг та неналежне виконання взятих нею на себе зобов`язань.
На теперішній час відповідачка не виконала свої зобов`язання за договором, не виконала її вимоги про розірвання договору та повернення грошових коштів, чим суттєво порушила її права як споживача юридичних послуг.
Вважала, що вона має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 5000,00 грн, оскільки втратила значну суму коштів, але не отримала бажаного результату, що спричинило щоденні хвилювання, душевні страждання та втрату здорового сну. Окрім того, вона неодноразово спонукала відповідачку до дотримання взятих на себе зобов`язань за умовами договору, на що нею було втрачено багато часу.
Посилаючись на вказані обставини, просила суд розірвати договір про надання юридичних послуг № 1-1771, укладений 15 вересня 2023 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 35000,00 грн, моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, а також понесені судові витрати.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 18 вересня 2024 рокуу задоволенні позову ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про розірвання договору про надання юридичних послуг, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Сумцова Є.С., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що відповідно до пункту 3.1 договору послуги вважаються наданими з моменту підписання сторонами акта про надання юридичних послуг. Однак, такий акт не складався, що у свою чергу свідчить про ненадання відповідачкою послуг та неналежне виконання взятих на себе зобов`язань. 
Вказує, що позивачка та її чоловік звернулися до відповідачки з питання позбавлення батьківських прав матері дитини, а натомість після проведення оплати не отримали конкретних дій по вирішенню поставлених задач.
Наголошує на тому, що проект позовної заяви про позбавлення батьківських прав було направлено вперше на адресу позивачки лише після надсилання на адресу відповідачки листа-вимоги та отримання листа відповідачки у відповідь від 13 жовтня 2023 року.
Вважає, що висновки суду щодо відсутності доказів відмови позивачки від виконання спірного договору є помилковим, оскільки позивачка неодноразово зверталася з вимогою щодо повернення сплачених нею коштів, а також наполягала на розірванні договору. Саме такі дії позивачки свідчать про відмову від виконання договору.
Оскільки позивачка скористалася своїм правом на розірвання договору про надання юридичних послуг, тому правові підстави для відмови у розірванні договору відсутні.
Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що оскільки укладений між сторонами договір є договором з надання послуг, то в силу положень ст. 907 ЦК України такий правочин може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 15 вересня 2023 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , як виконавцем, та ОСОБА_1 , як замовником, укладено договір про надання юридичних послуг № І-1771, за умовами якого виконавець приймає до виконання доручення замовника на надання юридичних послуг, а замовник зобов`язується прийняти та сплатити надані виконавцем послуги у розмірі, порядку та на умовах, передбачених цим договорам.
Відповідно до п.1.2 договору сторони визначили перелік таких юридичних послуг: виїзд спеціаліста в інтересах ОСОБА_3 з питання подачі позовної заяви про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 ; виготовлення проекту позовної заяви про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 ; виготовлення проектів необхідних документів (п. 1.2).
Також сторони погодили, що надання юридичних послуг виконавцем складається із послідовних етапів: І етап – вивчення наданих замовником документів та відомостей, розробка тактики ведення справи, планування роботи з усіма сторонами спору, замовником, судом, державними органами, організаціями і іншими особами, моделюючі різні варіанти розвитку ситуації. Цьому сприяє завчасне вивчення судової практики, оцінка доказів, узгодження дат, часу і місця проведення зустрічей; ІІ етап – безпосереднє представлення інтересів замовника (п. 1.3). 
Згідно п. 2.4.4 договору, замовник має право відмовитися від виконання цього договору, письмово повідомивши про це виконавця і сплативши виконавцю вартість фактично наданих за цим договором послуг.
Відповідно до п. 3.1 та п. 3.2 договору, послуги вважають наданими з моменту підписання сторонами акта про надання юридичних послуг. У випадку необґрунтованого ухилення замовника від прийняття наданих послуг і підписання акта у передбачені цим договором порядку та строки, виконавець має право повідомити замовника про виконану роботу, направивши останньому документи, що підтверджують виконання зобов`язань, а також підписаний зі своєї сторони акт, за допомогою поштової кореспонденції та/або з офіційної електронної пошти ФОП ОСОБА_4 та/або рекомендованим листом з описом вкладення.
Вартість юридичних послуг становить 35000,00 грн і сплачується замовником у касу виконавця або безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок у наступні строки: замовник вносить попередню оплату у розмірі 10000,00 грн; 25 вересня 2023 року замовник вносить суму у розмірі 25000,00 грн (п. 4.1). 
Додаткові витрати на оплату судового збору, тарифи, відрядні витрати, оформлення довіреності, відправку поштової кореспонденції, послуги експертів та інші затрати, необхідних для виконання цього Договору, у вартість юридичних послуг не входить (п. 4.2) (а.с. 7).
15 вересня 2023 року ОСОБА_1 була складена та підписана інформаційна записка із описом ситуації, яка стосується обґрунтування позовної заяви, проект якої передбачено договором. Також у вказаній інформаційній записці позивачка зазначила, що просить виконати пункти 1.2 договору, порядок та етапи надання послуг, вартість та порядок оплати їй роз`яснено в повному обсязі, з додатковими і транспортними витратами ознайомлена (а.с. 82).
На виконання умов договору, ОСОБА_1 15 вересня 2023 року перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_4 кошти у сумі 10000,00 грн, також у подальшому, 21 вересня 2023 року позивачкою перераховано кошти у сумі 25000,00 грн (а.с. 8- 9).
06 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_4 із листом-вимогою № 1, в якій просила надати: інформацію про стан надання послуг за договором; звіт про виконану роботу; інформацію про складені та підготовлені документи; відомості про призначеного адвоката для ведення справи (а.с. 10).
Листом від 13 жовтня 2023 року №90 ФОП ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_1 про те, що фахівцями було вивчено надані документи і відомості, які зазначені в інформаційній записці, підібрано нормативно-правові акти судової практики, визначено найбільш оптимальний план для виконання предмету договору, а також безпосереднє представлення інтересів замовника. До вказаного листа додано план заходів проведених в межах договору про надання юридичних послуг; проект позовної заяви про позбавлення батьківських прав (а.с. 11-22).
27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_4 із претензією (вимогою) №2 про повернення грошових коштів посилаючись на те, що послуги передбачені договором відповідачкою не були надані. Зауважила, що договір укладено з нею на представництво інтересів її чоловіка ОСОБА_3 , який не надав дозволу на представництво інтересів і персональної інформації, а також документів на укладення договору про надання юридичних послуг, тому договір є недійсним в силу положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки вчинений неуповноваженим на те представником. У зв`язку з невиконанням умов договору, недотримання вимог законодавства під час його укладення, та у відповідності до п.2.4.4, позивачка просила повернути грошові кошти у розмірі 35000 грн до 10 листопада 2023 року (а.с. 23). 
Листом від 03 листопада 2023 року №93 ФОП ОСОБА_4 повідомила позивачку про етапи наданих послуг, а також повторно запропоновано врегулювати питання для подальшої співпраці (а.с. 24). 
14 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_4 із вимогою про повернення сплаченого гонорару в розмірі 35000,00 грн (а.с. 25).
Листом від 24 листопада 2023 року №98 ФОП ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_1 про те, що виконавець не ухиляється від виконання зобов`язання за договором та готовий врегулювати питання (а.с. 26). 
Отже, судом установлено, що у межах виконання зобов`язань за спірним договором між сторонами тривалий час існують суперечки та розбіжності.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено істотних порушень відповідачкою взятих на себе зобов`язань за спірним договору, які є підставою для розірвання договору. Суд вважав, що неможливість виконати договір про надання юридичних послуг виникла з вини саме позивачки, як замовника послуг, а тому сплачені виконавцеві кошти за договором не підлягають поверненню. Крім того позивачкою не було доведено, що саме з вини відповідачки їй було завдано моральну шкоду.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. 
Отже, зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.
За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 
Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 903 ЦК України, якщо неможливість виконати договір про надання послуг виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст.  80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.  12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст.  81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У ч. 1 ст.  89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження істотних порушень відповідачкою взятих на себе зобов`язань за договором про надання юридичних послуг. 
Разом з тим як убачається з матеріалів справи, відповідачкою було вчинено ряд дій спрямованих на виконання умов договору про надання юридичних послуг, про що надано суду план заходів проведених у межах договорів, та складено проект позовної заяви.
Натомість, позивачкою, як замовницею, відповідно до умов договору, передбачених п.п.2.2.1-2.2.4, не вчинено подальших дій спрямованих на реалізацію мети договору, а саме, не надано своїх пропозицій та/або зауважень щодо проекту позовної заяви, не надано відповідних повноважень адвокату на здійснення відповідних дій у інтересах ОСОБА_3 . 
Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що нескладення сторонами акту про надання юридичних послуг свідчить про ненадання відповідачкою послуг узгоджених сторонами спірного договору, оскільки акт про надання юридичних послуг складається після повного виконання умов договору.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачкою не надано послуг узгоджених сторонами договору, а тому наявні підстави для розірвання договору про надання юридичних послуг не заслуговують на увагу колегії суддів та спростовуються матеріалами справи. Крім того, спірний договір не передбачає можливості односторонньої відмови від договору та/або односторонньої відмові від виконання цього договору на інших умовах, ніж визначені у п. 2.3.5, 2.3.6 та 2.4.4 цього договору.
За встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору, стягнення грошових коштів та моральної шкоди.
Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Сумцовим Євгеном Станіславовичем, залишити без задоволення. 
РішенняТростянецького районного суду Сумської області від 18 вересня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 6 серпня 2025 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов