ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2025 року	Львів	Справа № 380/7051/24 пров. № А/857/32202/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року (головуючий суддя: Коморний О.І., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
встановив:
ОСОБА_1 , 02.04.2024 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив:
 визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження ОСОБА_1 пенсії фіксованим розміром, не виплати з 11.01.2024 нарахованої індексації пенсії проведеної із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,197 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році»; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати з 11.01.2024 пенсію по інвалідності ОСОБА_1 , без обмеження пенсії фіксованим розміром, із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) у розмірі 1,197 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії максимальним (граничним) розміром 1500 грн, з урахуванням виплачених сум. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області проведено перерахунок та виплату пенсії на виконання судового рішення, з обмеженням максимального розміру.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з обмеженням максимального розміру індексації пенсії. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 11.01.2024 з урахуванням індексації пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсій та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», обчисленої із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) 1,197, без обмеження максимальним (граничним) розміром 1500 грн, з врахуванням виплачених сум. 
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що   підвищення пенсії, передбачене цим пунктом, враховується під час подальших перерахунків пенсії відповідно до частини четвертої статті 63 Закону № 2262. Пунктом 10 Постанови № 168 установлено, що: у разі коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень. З 01.03.2024 розмір пенсії становить 20473,40 грн., в т.ч. індексація відповідно до Постанови № 168 становить 1500,00 грн. Враховуючи все вищенаведене, відсутні правові підстави для зобов`язання нарахувати індексацію до пенсії з березня 2023 року, без застосування п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Касаційний суд скасовуючи постанову апеляційного суду виходив з того, що судом апеляційної інстанції було ухвалено постанову до спливу строку, встановленого ухвалою суду, визначеного на подання відзиву на апеляційну скаргу. Ухваливши рішення до спливу строку, встановленого ухвалою суду, визначеного на подання відзиву на апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції фактично позбавив позивача права на подачу відзиву, що є порушенням норм процесуального права. Дані обставини слугували підставою для скасування постанови апеляційного суду та направлення на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Водночас, апеляційним судом враховано вищевказані висновки касаційного суду щодо права позивача на подання відзиву. Позивач, 06.01.2025 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційне провадження закрити, оскільки апеляційну скаргу підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку. 
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
 Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
 Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (далі Закон № 2262).
Відповідно до протоколу за пенсійною справою № 1301000486 від 11.01.2024, у розмір  пенсії позивача врахована індексація відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 24 лютого 2023  у сумі 1500 грн.
На звернення позивача, відповідач листом від 05.03.2024 відмовив позивачу у проведенні перерахунку та виплати пенсії, з урахуванням індексації пенсії без обмеження її відповідно до Постанови № 168.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині обмеження відповідних виплат є протиправними внаслідок прямого та умисного порушення  Законів України, оскільки вчинені всупереч приписам ч. 2  ст. 19 Конституції України  та таким чином обмеження індексації та максимального розміру пенсії, призначеної згідно із  Законом України № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5  ст. 17 Конституції України. Таким чином позивач має право на виплату пенсії з 11.01.2024 з урахуванням індексації, установленої згідно з постановою № 168. При цьому право на індексацію пенсії у позивача виникло на підставі постанови № 168 і ніяк не може бути обмежено розміром.
 З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Так, пунктом 3 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022 (далі - Закон № 2710) на 2023 рік зупинено дію Закону № 1282.
Пунктом 8 розділу Прикінцеві положення Закону № 2710 установлено, що у 2023 році ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 та ст. 64 Закону № 2262 застосовуються у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані вище положення Закону № 2710 є чинними та неконституційними не визнавалися.
Таким чином, Законом № 2710 делеговано Кабінету Міністрів України повноваження встановлювати порядок та умови індексації пенсійного забезпечення у 2023 році.
При цьому, словосполучення у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України прямо вказує на наявність повноважень Уряду встановлювати як показники збільшення розміру пенсій внаслідок індексації, так і обмеження розміру такої індексації.
Так, з метою реалізації п. 8 розділу Прикінцеві положення Закону № 2710 Урядом 24.02.2023 прийнято Постанову № 168, пунктом 1 якої установлено, що з 01.03.2023 перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.
Пунктом 2 Постанови № 168 установлено, що з 01.01.2023 розміри пенсій, призначених відповідно до ст.ст. 13, 21, 36 Закону № 2262 (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до п. 2 Постанови № 118 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31.12.2022 включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 10 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.
У свою чергу, п. 10 Постанови № 168 встановлено, що: у разі коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень.
З огляду на зазначене, положеннями абз. 2 п. 10 Постанови № 168 визначено граничний розмір індексації пенсії, зокрема встановлено, що внаслідок здійснення перерахунку на виконання пунктів 1-7 цієї постанови з 01.03.2023 пенсій, призначених згідно із Законом № 2262, з урахуванням підвищення її розміру на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 не може бути більшою ніж 1500 грн.
При цьому також зазначено, що коефіцієнт збільшення застосовується до розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством.
Верховний Суд у постановах від 07.06.2024 по справі № 420/25804/23, від 25.06.2024 по справі № 420/24063/23, від 02.07.2024 по справі № 620/12774/23, від 31.07.2024 по справі № 380/27728/23, від 12.09.2024 по справі № 380/25970/23, від 24.10.2024 по справі № 440/3462/24 сформулював висновок щодо застосування положень абз. 2 п. 10 Постанови № 168, вказавши, що зазначеними положеннями визначено граничний розмір індексації пенсії, а саме встановлено, що реалізація КМУ покладених на нього повноважень в частині обмеження верхньої межі індексації спрямовано на утримання зростання нерівності між розмірами пенсійних виплат різних категорій пенсіонерів з метою збалансування наявного фінансового ресурсу держави та досягнення справедливого балансу між захистом інтересів якомога більшої кількості громадян, особливо тих, чиї пенсії є дуже низькими. Вказана стратегія Уряду передусім сприяє забезпеченню соціальної справедливості та економічної стабільності в умовах воєнного стану, коли держава в першу чергу зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси, у тому числі фінансові, саме для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії рф.
Таким чином, застосувавши обмеження у відповідний період максимального розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії на підставі Постанови № 168, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31.07.2024 по справі №380/27728/23, від 22.08.2024 по справі №420/33233/23, від 10.09.2024 по справі №420/35756/23, від 29.11.2024 по справі №380/24058/23.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2024 по справі № 320/8511/23, рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та нечинним абз. 2 п. 10 Постанови № 168 щодо визначення розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, який не може перевищувати 1500 гривень, було скасоване та прийнято постанову, якою відмовлено у задоволенні вказаної позовної вимоги.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що нарахування позивачу індексації пенсії з 01.03.2023 згідно Постанови № 168 в обмеженому розмірі в сумі 1500 грн проведено відповідачем у межах чинного законодавства, а тому помилковими є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних в частині визнання таких дій відповідача протиправними та покладення на ГУ ПФУ обов`язку провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням індексації пенсії без обмеження такої максимальним (граничним) розміром 1500 грн.
Проте, вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує висновки, викладені в ухвалі касаційного суду про відкриття касаційного провадження від 14.10.2024, згідно якого суд касаційної інстанції зазначив, що «Верховний Суд у постанові від 07.06.2024 у подібній справі № 420/25804/23 вже сформулював правову позицію щодо обмеження розміру збільшення перерахунку пенсії відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році»  розміром 1 500 грн, яка зводиться до того, що:
«-    положеннями постанови № 168 визначено верхню межу розміру індексації пенсії у граничному розмірі 1500, 00 грн, яку не може перевищувати сума індексації (підвищення) у разі здійснення на виконання пункту 2 цієї  постанови.
- це означає, що якщо сума індексації пенсії в результаті проведеного перерахунку перевищує 1500, 00 грн, доплата до пенсії встановлюється у межах граничної суми - в розмірі    1500 грн». Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, який викладений у постанові від 07.06.2024 у подібній справі № 420/25804/23, а доводи касаційної скарги щодо порушення норм матеріального права жодним чином їх не спростовують».
Доводи позивача зазначені у відзиві на апеляційну скаргу щодо закриття апеляційного провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 305 КАС України, судом до уваги не беруться, оскільки згідно з  Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань підтверджено, що ОСОБА_2 має повноваження вчиняти дії від імені юридичної особи – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у тому числі підписувати договори тощо.
За таких обставин, у контексті приведених вище норм, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак рішення суду слід скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного задоволення позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі № 380/7051/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін