Справа № 308/18050/24

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2025                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/959/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Леміша О. О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2024. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 15 (п`ятнадцять) діб.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 172336 від 27.10.2024 та постанови судді від 02.12.2024 вбачається, що 27.10.2024 приблизно о 17 год 35 хв по вул. Вілмоша Ковача, 34 у м. Ужгороді, ОСОБА_1 вчинив злісну непокору поліцейському при виконанні ним службових обов`язків, а саме поводив себе агресивно, нецензурно висловлювався на адресу працівників поліції, хапав їх за форменний одяг та намагався нанести удар інспектору поліції, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Леміш О. О. просить постанову суду від 02.12.2024 скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Зазначає, що суд не досліджував відеоматеріали, позбавив сторону захисту можливості заявити клопотання про допит свідків. Крім того, стверджує про незаконність дій працівників поліції при затриманні ОСОБА_1 та складанні щодо нього адміністративних матеріалів. При цьому, указує на те, що поліцейські самовільно проникли до квартири, в якій проживає ОСОБА_1 , де у подальшому наносили йому тілесні ушкодження, вимоги останнього та його матері покинути приміщення поліцейські ігнорували, а коли ОСОБА_1 вдався до захисту свого цивільного права щодо недоторканості житла працівники поліції затримали його нібито за злісну непокору. 
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Леміш О. О. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 у черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, відомостей про поважність причин чергової неявки не надали. При цьому, 
-2-

враховується те, що ОСОБА_1 та захисник-адвокат Леміш О. О. повідомлені за допомогою смс-повідомлення, про що свідчить відповідні довідки про доставку, а також ОСОБА_1 повідомлявся поштовим зв`язком, однак таке повідомлення повернулося до апеляційного суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Указане свідчить про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 та захисника-адвоката Леміша О. О. про час та місце розгляду справи. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Леміша О. О., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. Між тим, апеляційний розгляд справи вже неодноразово відкладався, а саме 25.02.2025, 10.06.2025, 02.07.2025, у тому числі двічі за заявою адвоката Леміша О. О.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
На підставі положення ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Суд, згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначені вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає приписам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
-3-

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується беззаперечними доказами, яким суд дав належну та об`єктивну оцінку.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії  ГР № 172336 від 27.10.2024, 27.10.2024 приблизно о 17 год 35 хв по вул. Вілмоша Ковача, 34 у м. Ужгороді, ОСОБА_1 вчинив злісну непокору поліцейському при виконанні ним службових обов`язків, а саме поводив себе агресивно, нецензурно висловлювався на адресу працівників поліції, хапав їх за форменний одяг та намагався нанести удар інспектору поліції, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП
Протоколом про адміністративне затримання серії АА № 034740 від 27.10.2024 стверджується, що 27.10.2024 о 17 год 35 хв ОСОБА_1 був затриманий у зв`язку із вчиненням адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ст. 173, ст. 185, ч. 3 ст. 130 КУпАП. При цьому, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також право на можливість отримання безоплатної вторинної правничої допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну вторинну допомогу». 
Обставини, які вказані у протоколах про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання, також підтверджуються рапортом інспектора УПП в Закарпатській області Дівинця О. І., у якому чітко викладено обставини, за яких працівники поліції здійснили виїзд за місцем проживання ОСОБА_1 та ввійшли до будинку, а також обставини, за яких ОСОБА_1 вчинив злісну непокору, а саме поводився агресивно, висловлювався нецензурною лексикою у бік працівників поліції, хапав за форменний одяг та намагався нанести удар поліцейському Зейкану В. І. 
Наведені у вказаному рапорті обставини також підтверджуються відеозаписом з місця події, який наявний у матеріалах справи. 
З письмових пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що вона стала свідком того, що особа чоловічої статі з явними ознаками алкогольного сп`яніння, на дворі загального користування за адресою м. Ужгород, вул. Пархоменка, 15, нецензурно лаявся, поводив себе неадекватно, кричав та розбив скло на будинку № 15/1.
Також з матеріалів справи вбачається, що відносно ОСОБА_1 27.10.2024 також було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173, ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
Докази, що містяться у матеріалах справи, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 185 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що працівники поліції ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були упереджені під час виконання своїх функціональних обов`язків, і що у них були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. У підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть підтвердити факт зацікавленості вищевказаних поліцейських у результатах розгляду справи. Такі дані відсутні у матеріалах справи, їх не додано і до апеляційної скарги. 
Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що працівники поліції при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли виключно у межах наданих їм повноважень.
-4-
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про незаконність дій працівників поліції при затриманні ОСОБА_1 та складанні щодо нього адміністративних матеріалів, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження. При цьому, стороною захисту не надано будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_1 чи його захисник оскаржували дії працівників поліції і такі дії визнані у встановленому законом порядку незаконними.
При цьому суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у злісній непокорі законним вимогам працівників поліції.
Приймаючи судове рішення апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Відповідно до ст. 185 КУпАП адміністративна відповідальність настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Об`єкт правопорушення – суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, та суспільні відносини у сфері державного управління.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Отже, злісна непокора полягає у відмові від обов`язкового виконання наполегливих розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, що виражається у зухвалій формі і свідчить про прояв явної неповаги до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова особи проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» відповідальність за ст. 185 КУпАП настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.
Основні права працівника поліції встановлено у розділах IV «Повноваження поліції», V «Поліцейські заходи» Закону України «Про національну поліцію». Так, поліція здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок вчинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.
-5-
Адміністративне затримання особи, відповідно до ч. 1 ст. 260 КУпАП, здійснюється у тому числі і з метою припинення адміністративних правопорушень та коли вичерпано інші заходи впливу. Про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмови затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.
Вищевказані вимоги щодо процедури оформлення матеріалів адміністративного правопорушення стосовно ОСОБА_1 працівниками поліції дотримані, тому, твердження сторони захисту про те, що вказані у протоколі відомості не можуть слугувати належними доказами у справі, є безпідставними та спростовуються вищезазначеним.
Неспроможними і такими, що не спростовують фактів вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, а відтак і не спростовують висновку суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що суд не досліджував відеоматеріали, позбавив сторону захисту можливості заявити клопотання про допит свідків. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що наявним у матеріалах справи відеозаписом беззаперечно підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 злісної непокори, яка полягала в тому, що останній поводив себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою у бік працівників поліції, хапав їх за форменний одяг та намагався нанести удар поліцейському, а на вимогу поліцейських припинити такі дії – не реагував, унаслідок чого був затриманий.
Не заслуговують на увагу та визнаються надуманими і доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські самовільно проникли до квартири, в якій проживає ОСОБА_1 , де у подальшому наносили йому тілесні ушкодження, вимоги останнього та його матері покинути приміщення поліцейські ігнорували, а коли ОСОБА_1 вдався до захисту свого цивільного права щодо недоторканості житла працівники поліції затримали його нібито за злісну непокору.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд зазначає, що дії поліцейських щодо потрапляння до квартири, в якій перебував ОСОБА_1 були законними, оскільки поліцейські здійснили виїзд за адресою АДРЕСА_1 , оскільки встановили, що за вказаною адресою проживає ОСОБА_1 , який може бути причетний до вчинення адміністративних правопорушень. Біля будинку їх зустріла громадянка ОСОБА_3 , яка повідомила та надала відеофіксацію щодо вчинення хуліганських дій невідомою їй особою. У дворі будинку, громадянка ОСОБА_7 повідомила поліцейським, що вона є власником цього будинку, відкрила їм двері та вони увійшли всередину, де у подальшому ОСОБА_1 вчинив злісну непокору. 
Указані обставини чітко та послідовно відображено у рапорті поліцейського Дівинця О. І. та повністю узгоджуються з наявними у матеріалах справи відеозаписами. 
Дії ОСОБА_1 безумовно свідчать проте, що його поведінка не відповідала обстановці, носила зухвалий характер та свідчила про те, що він ігнорує законні вимоги поліцейських.
Апеляційний суд вважає, що дії поліцейських були спрямовані на припинення ОСОБА_1 протиправної поведінки і носили законний та правомірний характер.
На переконання апеляційного суду працівники поліції правомірно вимагали від ОСОБА_1 виконати законні вимоги щодо надання документів, що посвідчують його особу, та припинити свою неадекватну поведінку, однак останній не виконував вищевказані вимоги, натомість поводив себе агресивно, нецензурно висловлювався у бік працівників поліції, хапав їх за форменний одяг та намагався нанести удар поліцейському.

-6-

Таким чином, всупереч доводів сторони захисту у протоколі описано суть вчиненого правопорушення і дії ОСОБА_1 щодо непокори законній вимозі поліцейських охоплюються диспозицією адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.
Тому, апеляційний суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, не суперечать змісту протоколу, а тому жодних підстав уважати, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за непокору законним вимогам поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, немає.
Зібрані у справі докази досліджені судом першої інстанції відповідно до вимог КУпАП на предмет належності, допустимості, достовірності та у своїй сукупності є достатніми для визнання доведеною вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги, які не знаходять свого підтвердження та є надуманими, визнаються такими, що спрямовані виключно на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ст. 185 КУпАП адміністративного правопорушення, оскільки його вина підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею першої інстанції, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції в частині вирішення питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення. 
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 діб відповідає санкції ст. 185 КУпАП, а також характеру вчинених ОСОБА_1 діянь та даним про його особу. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою, схильною до вчинення адміністративних правопорушень, оскільки неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі з відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 підтверджував факти відбування ним стягнення у виді адміністративного арешту. 
Наведені обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать про те, що накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення є необхідним для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень і таким, що відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення, а більш м`якший вид адміністративного стягнення не буде сприяти досягненню основної мети – виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що в апеляційній скарзі не вказується на будь-які обставини, зокрема, які б пом`якшували відповідальність, та дані про особу правопорушника, які б давали підстави для пом`якшення накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.
На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана захисником-адвокатом Лемішем О. О. апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження, без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених 

-7-

нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлено, а не з`явившись на апеляційний розгляд справи сторона захисту позбавила себе такої можливості. 
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Леміша О. О. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2024 про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП, - без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя